2022 1 17
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 24/21
3.
Ar nacionalinė teisinė praktika, pagal kurią sprendimą priimanti institucija, vertindama tarptautinės apsaugos prašymą, įvertina vaiko interesus, prieš tai jų (kiekvienoje procedūroje) aiškiai nenustačiusi (arba neleidusi nustatyti), yra suderinama su Sąjungos teise, visų pirma, su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos [(toliau – Chartija)] 24 straipsnio 2 dalimi, siejama su Chartijos 51 straipsnio 1 dalimi?
Ar atsakymas į šį klausimą būtų kitoks, jeigu valstybė narė turi vertinti prašymą leisti gyventi šalyje įprastiniais pagrindais ir priimant sprendimą dėl šio prašymo turi būti atsižvelgiama į vaiko interesus? 4.
Kaip ir kokiame tarptautinės apsaugos prašymo vertinimo etape turi būti atsižvelgiama į vaiko interesus ir jie turi būti vertinami atsižvelgiant į Chartijos 24 straipsnio 2 dalį, visų pirma, žala, kurią nepilnametis patyrė dėl ilgalaikio faktinio buvimo valstybėje narėje?
Ar vertinant svarbu, ar šis faktinis buvimas šalyje buvo teisėtas?
Ar vertinant vaiko interesus šio prašymo vertinimo kontekste svarbu, ar valstybė narė sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo priėmė per Sąjungos teisėje numatytus sprendimo priėmimo terminus, ar nesilaikyta anksčiau nustatytos prievolės grįžti ir ar valstybė narė nevykdė išsiuntimo po to, kai buvo priimtas įpareigojimas išvykti iš šalies, ir dėl to nepilnametis ir toliau faktiškai galėjo būti toje valstybėje narėje? 5.
Ar nacionalinė teisinė praktika, pagal kurią pirminiai ir vėlesni tarptautinės apsaugos prašymai skiriasi tuo, kad vėlesnių tarptautinės apsaugos prašymų atveju neatsižvelgiama į įprastinius pagrindus, yra suderinama su Sąjungos teise vadovaujantis Chartijos 7 straipsniu, siejamu su Chartijos 24 straipsnio 2 dalimi?
(1)
2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (nauja redakcija) (OL L 337, 2011, p. 9).
2021 m. spalio 29 d.
Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Procureur de la République / K.B., F.S. (Byla C-660/21) (2022/C 24/27) Proceso kalba: prancūzų Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône
Šalys pagrindinėje byloje Ieškovas ir kaltintojas: Procureur de la République Atsakovai ir kaltinamieji: K.B., F.S.
Prejudicinis klausimas Ar 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento direktyvos [2012/13] (1) 3 straipsnis (Teisė į informaciją apie teises) ir 4 straipsnis (Pranešimas apie teises sulaikymo metu) ir 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento direktyvos [2016/343] (2) 7 straipsnis (Teisė tylėti), taip pat visas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnis (Nekaltumo prezumpcija ir teisė į gynybą) turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionaliniam teismui nustatytas draudimas ex officio iškelti minėtomis direktyvomis užtikrinamos teisės į gynybą pažeidimą, o būtent tai, kad jis negali, siekdamas panaikinti procedūrą, ex officio remtis nepranešimu apie teises, nepranešimu apie teisę tylėti sulaikymo metu arba pavėluotu pranešimu apie teisę tylėti?
(1) (2)
2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (OL L 142, 2012, p. 1).
2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo (OL L 65, 2016, p. 1).