LT
C 24/4
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2022 1 17
dalyvaujant: Prokuratura Krajowa, anksčiau – Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim (C-748/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie (C-749/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Wola w Warszawie (C-750/19, C-753/19 ir C-754/19), Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie (C-751/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Ursynów w Warszawie (C-752/19), taip pat Pictura sp. z o.o. (C-754/19)
Rezoliucinė dalis ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su ESS 2 straipsniu, ir 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo 6 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias valstybės narės teisingumo ministras, remdamasis viešai nepaskelbtais kriterijais, gali, pirma, terminuotai arba neterminuotai deleguoti teisėją į aukštesnės instancijos baudžiamųjų bylų teismą ir, antra, bet kada nemotyvuotu sprendimu atšaukti šį delegavimą, neatsižvelgiant į tai, ar tas delegavimas yra terminuotas, ar ne.
(1)
OL C 54, 2020 2 17.
2021 m. lapkričio 16 d.
Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje Europos Komisija / Vengrija (Byla C-821/19) (1) (Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Prieglobsčio politika – Direktyvos 2013/32/ES ir 2013/33/ES – Tarptautinės apsaugos suteikimo procedūra – Nepriimtinumo pagrindai – Sąvokos „saugi trečioji šalis“ ir „pirmoji prieglobsčio šalis“ – Prieglobsčio prašytojams teikiama pagalba – Kriminalizavimas – Draudimas atvykti į atitinkamos valstybės narės pasienio zoną) (2022/C 24/05) Proceso kalba: vengrų Šalys Ieškovė: Europos Komisija, iš pradžių atstovaujama J. Tomkin, A. Tokár ir M. Condou-Durande, vėliau – J. Tomkin ir A. Tokár Atsakovė Vengrija, atstovaujama K.
Szíjjártó, M.
Tátrai ir M. Z. Fehér
Rezoliucinė dalis 1.
Vengrija pažeidė įsipareigojimus pagal: — 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos 33 straipsnio 2 dalį numačiusi, kad galima atmesti tarptautinės apsaugos prašymą kaip nepriimtiną, motyvuojant tuo, kad prašytojas atvyko į jos teritoriją per valstybę, kurioje jis nėra persekiojamas ar jam nekyla didelės žalos grėsmė arba kurioje užtikrinamas tinkamas apsaugos lygis, — Direktyvos 2013/32 8 straipsnio 2 dalį, 22 straipsnio 1 dalį ir 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo, 10 straipsnio 4 dalį savo nacionalinėje teisėje nustačiusi baudžiamąją atsakomybę už veiksmus bet kurio asmens, kuris vykdydamas organizavimo veiklą padeda paprašyti prieglobsčio arba pateikti prieglobsčio prašymą jos teritorijoje, kai be jokių pagrįstų abejonių gali būti įrodyta, kad šis asmuo žinojo, jog šis prašymas negali būti patenkintas pagal šią teisę, — Direktyvos 2013/32 8 straipsnio 2 dalį, 12 straipsnio 1 dalies c punktą, 22 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2013/33 10 straipsnio 4 dalį atėmusi teisę artintis prie jos išorės sienų bet kuriam asmeniui, kuris įtariamas padaręs tokią nusikalstamą veiką. 2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.