HR
C 24/4
Službeni list Europske unije
17.1.2022.
uz sudjelovanje: Prokuratura Krajowa, prije Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim (C-748/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie (C-749/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Wola w Warszawie (C-750/19, C-753/19 i C-754/19), Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie (C-751/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Ursynów w Warszawie (C-752/19) i Pictura sp. z o.o. (C-754/19)
Izreka Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a u vezi s člankom 2.
UEU-a te članak 6. stavke 1. i 2.
Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku treba tumačiti na način da im se protive nacionalne odredbe prema kojima ministar pravosuđa države članice može, na temelju kriterija koji nisu javno dostupni, s jedne strane, uputiti suca na rad u kazneni sud višeg stupnja na određeno ili neodređeno vrijeme i, s druge strane, u svakom trenutku i neobrazloženom odlukom opozvati to upućivanje, neovisno o tome je li riječ o upućivanju na određeno ili neodređeno vrijeme.
(1)
SL C 54, 17. 2.
2020.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. studenoga 2021. – Europska komisija/Mađarska (Predmet C-821/19) (1) („Tužba zbog povrede obveze – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Politika azila – Direktive 2013/32/EU i 2013/33/EU – Postupak za priznavanje međunarodne zaštite – Razlozi za nedopuštenost – Pojmovi „sigurna treća zemlja” i „prva država azila” – Pomoć pružena tražiteljima azila – Inkriminacija – Zabrana ulaska u granično područje predmetne države članice”) (2022/C 24/05) Jezik postupka: mađarski Stranke Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: u početku J. Tomkin, A. Tokár i M. Condou-Durande, a zatim J.
Tomkin i A. Tokár, agenti) Tuženik: Mađarska (zastupnici: K. Szíjjártó, M.
Tátrai i M. Z. Fehér, agenti)
Izreka 1.
Mađarska je povrijedila obveze koje ima na temelju: — članka 33. stavka 2.
Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite, time što je omogućila da se zahtjev za međunarodnu zaštitu odbaci kao nedopušten jer je podnositelj zahtjeva stigao na njezino državno područje preko države u kojoj nije izložen progonu ni opasnosti od nastanka teške štete odnosno u kojoj mu je osigurana dostatna razina zaštite; — članka 8. stavka 2. i članka 22. stavka 1.
Direktive 2013/32 te članka 10. stavka 4.
Direktive 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013.
o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, time što je u svojem nacionalnom pravu kriminalizirala ponašanje svake osobe koja u okviru aktivnosti organiziranja pruži pomoć pri izražavanju namjere za podnošenje zahtjeva za azil odnosno pri podnošenju takvog zahtjeva na njezinu državnom području, kada je moguće izvan svake razumne sumnje dokazati da je ta osoba bila svjesna činjenice da se taj zahtjev na temelju tog prava neće moći prihvatiti; — članka 8. stavka 2., članka 12. stavka 1. točke (c) i članka 22. stavka 1.
Direktive 2013/32 te članka 10. stavka 4.
Direktive 2013/33, time što je uskratila pravo približavanja svojim vanjskim granicama svakoj osobi osumnjičenoj da je počinila takvo kazneno djelo. 2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.