FI
17.1.2022
Euroopan unionin virallinen lehti
C 24/21
3) Onko kansallinen oikeuskäytäntö, jossa kansallinen viranomainen kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta päättäessään arvioi lapsen etua ilman, että lapsen etu on ensin konkreettisesti määritetty (kaikissa menettelyissä), yhteensopiva unionin oikeuden ja erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan [(jäljempänä perusoikeuskirja)] 24 artiklan 2 kohdan kanssa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan kanssa?
Onko tähän kysymykseen vastattava eri tavalla, jos jäsenvaltion on tutkittava oleskelulupaa koskeva hakemus tavanomaisin perustein ja lapsen etua on arvioitava tehtäessä päätöstä hakemuksen johdosta?
4) Miten ja missä vaiheessa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyssä on perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohdan kannalta otettava huomioon lapsen etu ja arvioitava sitä ja erityisesti haittaa, joka alaikäiselle aiheutuu siitä, että hän on oleskellut tosiasiallisesti pitkään jäsenvaltiossa?
Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, onko tosiasiallinen oleskelu ollut laillista?
Onko lapsen etua arvioitaessa edellä esitetyn arvioinnin yhteydessä merkitystä sillä, onko jäsenvaltio tehnyt päätöksen kansainvälistä suojelua koskevasta hakemuksesta unionin oikeudessa päätöksenteolle asetetussa määräajassa, onko aiemmin asetettua paluuvelvoitetta jätetty noudattamatta ja onko jäsenvaltio jättänyt toteuttamatta maasta poistamisen sen jälkeen, kun on tehty palauttamispäätös, jolloin alaikäisen tosiallinen oleskelu jäsenvaltiossa on voinut jatkua?
5) Onko kansallinen oikeuskäytäntö, jossa tehdään ero ensimmäisten ja sitä seuranneiden kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten välillä siten, että myöhempien kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten yhteydessä ei oteta huomioon tavallisia perusteita, unionin oikeuden mukainen, kun otetaan huomioon perusoikeuskirjan 7 artikla, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohdan kanssa?
(1)
Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2011/95/EU (EUVL 2011, L 337, s. 9).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Ranska) on esittänyt 29.10.2021– Procureur de la République v. K.B., F.S. (Asia C-660/21) (2022/C 24/27) Oikeudenkäyntikieli: ranska Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône Pääasian asianosaiset Kantaja: Procureur de la République Vastaajat: K.B. F.S. Ennakkoratkaisukysymys Onko 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin direktiivin (1) 3 artiklaa (Oikeus saada tietoja oikeuksista) ja 4 artiklaa (Oikeuksia koskeva ilmoitus pidätyksen yhteydessä) sekä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin direktiivin (2) 7 artiklaa (oikeus vaieta), luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan (syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen) kanssa, tulkittava siten, että ne ovat esteenä kiellolle, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin ei saa todeta viran puolesta puolustautumisoikeuksien loukkaamista, sellaisena kuin nämä oikeudet on taattu edellä mainituilla direktiiveillä, ja erityisesti kiellolle, jonka mukaan se ei saa todeta viran puolesta, että oikeudesta vaieta ei ilmoitettu pidätyksen yhteydessä tai oikeudesta vaieta ilmoitettiin liian myöhään, eikä todeta menettelyä pätemättömäksi tällä perusteella?
(1) (2)
Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/13 (EUVL 2012, L 142, s. 1).
Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikos­ oikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin direktiivi 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1).