17.1.2022
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 24/21
3.
Kas liikmesriigi õigus, mille kohaselt kaalub rahvusvahelise kaitse taotluse kohta otsust tegev asutus lapse huve, ilma et ta neid alguses (igas menetluses) konkreetselt kindlaks teeks (või kindlaks teha laseks), on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 24 lõikega 2 koostoimes harta artikli 51 lõikega 1?
Kas sellele küsimusele tuleb vastata teisiti, kui liikmesriik peab läbi vaatama elamisõiguse taotluse tavalistel põhjustel ja selle taotluse kohta otsuse tegemisel tuleb arvesse võtta lapse huve? 4.
Millisel viisil ja millises rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise staadiumis tuleb harta artikli 24 lõiget 2 arvestades arvesse võtta ja kaaluda lapse huve, eelkõige alaealisel liikmesriigis pikaajalise tegeliku elamise tõttu tekkinud kahju?
Kas seejuures on oluline, kas kõnealune tegelik elamine liikmesriigis oli seaduslik?
Kas taotluse läbivaatamise raames toimuval lapse huvide kaalumisel on oluline see, kas liikmesriik on teinud rahvusvahelise kaitse taotluse kohta otsuse liidu õiguses ette nähtud tähtaja jooksul, kas varasemal kuupäeval pandud tagasipöördumiskohustust ei ole täidetud ja kas liikmesriik on jätnud isiku pärast tagasisaatmisotsuse tegemist välja saatmata, mistõttu sai alaealise tegelik viibimine selles liikmesriigis jätkuda? 5.
Kas liikmesriigi õigus, mille kohaselt tehakse esmakordsete ja korduvate rahvusvahelise kaitse taotluste vahel vahet sellega, et korduvate rahvusvahelise kaitse taotluste puhul jäetakse tavalised põhjused arvesse võtmata, on – arvestades harta artiklit 7 koostoimes artikli 24 lõikega 2 – kooskõlas liidu õigusega?
(1)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (uuesti sõnastatud) (ELT 2011, L 337, lk 9).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Prantsusmaa) 29. oktoobril 2021 – Procureur de la République versus K.B., F.S. (Kohtuasi C-660/21) (2022/C 24/27) Kohtumenetluse keel: prantsuse Eelotsusetaotluse esitanud kohus Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône
Põhikohtuasja pooled Kaebuse esitaja: Procureur de la République Vastustajad: K.B., F.S.
Eelotsuse küsimus Kas Euroopa Parlamendi 22. mai 2012. aasta direktiivi (1) artiklit 3 (õigus saada teavet õiguste kohta) ja artiklit 4 (õiguste deklaratsioon vahistamise korral) ning Euroopa Parlamendi 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (2) artiklit 7 (õigus vaikida) koos Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 48 (süütuse presumptsioon ja kaitseõigus) tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi kohtule ette nähtud keeld kontrollida omal algatusel kõnealuste direktiividega sätestatud kaitseõiguste rikkumist, ja eelkõige see, et liikmesriigi kohtul on keelatud menetluse tühistamise eesmärgil omal algatusel kontrollida isiku kinnipidamise hetkel vaikimise õigusest teavitamise kohustuse rikkumist või seda, et vaikimise õigusest teavitati hilinemisega?
(1) (2)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiiv 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1).