C 24/18
ET
Euroopa Liidu Teataja
17.1.2022
Eelotsuse küsimused 1.
Kas direktiivi 2011/95/EL (1) põhjendusest 17 tulenevalt on määratlused ja mõisted, mis on sätestatud ÜRO 18. detsembri 1979. aasta konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta ning Euroopa Nõukogu naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise konventsioonis, kohaldatavad naistevastase soolise vägivalla klassifitseerimisel rahvusvahelise kaitse andmise alusena vastavalt 1951. aasta Genfi pagulasseisundi konventsioonile ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivile 2011/95/EL, (mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule), või on naistevastasel soolisel vägivallal rahvusvahelise kaitse andmise alusena direktiivi 2011/95 kohaselt iseseisev tähendus, mis erineb viidatud rahvusvahelise õiguse aktides sätestatud tähendusest? 2.
Kas naistevastasele soolisele vägivallale tuginemisel on olukorras, kus tagakiusamise põhjusena tuleb vastavalt direktiivi 2011/95 artikli 10 lõike 1 punktile d kindlaks määrata kuuluvus teatavasse sotsiaalsesse rühma, oluline üksnes tagakiusamise ohvri bioloogiline või sotsiaalne sugu (vägivald, mis on suunatud naise vastu põhjusel, et tegemist on naisega), kas tagakiusamise konkreetsed vormid/aktid/toimingud, mis on mitteammendavalt loetletud põhjenduses 30, võivad olla otsustavad „rühma ühiskonnas nähtavuse“ aspektist, see tähendab võivad olenevalt päritolumaa olukorrast olla seda rühma eristav tunnus, või võivad need aktid hõlmata vaid direktiivi 2011/95 artikli 9 lõike 1 punktis a või f nimetatud tagakiusamistoiminguid? 3.
Kas bioloogiline või sotsiaalne sugu on juhul, kui kaitset taotlev isik tugineb perevägivalla kujul avalduvale soolisele vägivallale, piisav alus, et määrata kindlaks tema kuuluvus teatavasse sotsiaalsesse rühma kooskõlas direktiivi 2011/95 artikli 10 lõike 1 punktiga d, või tuleb tuvastada täiendav eristav tunnus, kui anda direktiivi 2011/95 artikli 10 lõike 1 punktile d sõnastusel põhinev tähttäheline tõlgendus, mille kohaselt peavad tingimused olema täidetud kumulatiivselt ja soo aspektid alternatiivselt? 4.
Kas direktiivi 2011/95 artikli 9 lõiget 3 tuleb juhul, kui taotleja tugineb perevägivalla kujul avalduvale soolisele vägivallale, mida põhjustab mitteriiklik osaleja direktiivi 2011/95 artikli 6 punkti c tähenduses, tõlgendada nii, et põhjusliku seose olemasoluks piisab seose tuvastamisest artiklis 10 märgitud tagakiusamise põhjuste ja lõikes 1 nimetatud tagakiusamistoimingute vahel või tuleb kindlasti tuvastada puuduv kaitse väidetava tagakiusamise eest ja/või on seos olemas nendel juhtudel, mil tagakiusamist põhjustavad mitteriiklikud osalised ei käsita üksikuid taga­ kiusamistoiminguid/vägivallaakte sool põhinevatena? 5.
Kas tegelik aumõrva oht päritoluriiki tagasipöördumisel võib muude tingimuste täidetuse korral põhjendada täiendava kaitse andmist vastavalt direktiivi 2011/95 artikli 15 punktile a koosmõjus EIÕK artikliga 2 (kelleltki ei või tahtlikult võtta elu) või tuleb seda käsitada kahjuna vastavalt direktiivi 2011/95 artikli 15 punktile b koosmõjus EIÕK artikliga 3, nagu seda on tõlgendatud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas, arvestades üldhinnangut, mis on antud edasiste sool põhinevate vägivallaaktide ohule, või piisab kõnealuse kaitse andmiseks sellest, et taotleja ise ei taha anda ennast päritoluriigi kaitse alla?
(1)
ELT 2011, L 337, lk 9.
Eelotsusetaotlus, mille on 14. oktoobril 2021 esitanud Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (Madalmaad) – Taxi Horn Tours BV versus Gemeente Weert, Gemeente Nederweert, Touringcars VOF (Kohtuasi C-631/21) (2022/C 24/24) Kohtumenetluse keel: hollandi Eelotsusetaotluse esitanud kohus Gerechtshof ’s-Hertogenbosch