17.1.2022
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 24/21
3) Er en national retspraksis, hvorefter en besluttende myndighed ved bedømmelsen af en ansøgning om international beskyttelse afvejer barnets tarv uden først konkret at (lade) fastslå (i hver procedure), hvad der er barnets tarv, forenelig med EU-retten, særligt med artikel 24, stk.
2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), sammenholdt med chartrets artikel 51, stk. 1?
Skal dette spørgsmål besvares anderledes, hvis medlemsstaten skal afgøre en ansøgning om opholdstilladelse med henvisning til sædvanlige grunde, og barnets tarv herved skal tages i betragtning?
4) På hvilken måde og i hvilken fase af bedømmelsen af en ansøgning om international beskyttelse skal, henset til chartrets artikel 24, stk.
2, barnets tarv og særligt den skade, som en mindreårig har pådraget sig ved et mangeårigt faktisk ophold i en medlemsstat, tages i betragtning og afvejes?
Har det herved betydning, om dette faktiske ophold var lovligt?
Er det ved afvejningen af barnets tarv under ovenstående bedømmelse relevant, om medlemsstaten har truffet afgørelse vedrørende ansøgningen om international beskyttelse inden for de herfor gældende EU-retlige frister, eller om en tidligere pålagt pligt til hjemrejse ikke er blevet respekteret, og at medlemsstaten i det følgende ikke udsendte de mindreårige, således at deres faktiske ophold i medlemsstaten kunne fortsætte?
5) Kan det forenes med EU-retten, at der i henhold til en national retspraksis sondres mellem den første og fornyede ansøgninger om international beskyttelse i den forstand, at sædvanlige grunde til international beskyttelse ikke tages i betragtning ved fornyede ansøgninger om international beskyttelse, når henses til chartrets artikel 7, sammenholdt med artikel 24, stk.2?
(1)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13.12.2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (omarbejdning) (EUT 2001, L 337, s. 9).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône (Frankrig) den 29. oktober 2021 — Procureur de la République mod K.B. og F.S. (Sag C-660/21) (2022/C 24/27) Processprog: fransk Den forelæggende ret Tribunal correctionnel de Villefranche-sur-Saône
Parter i hovedsagen Sagsøger: Procureur de la République Sagsøgte: K.B. og F.S.
Præjudicielt spørgsmål Skal artikel 3 (retten til information om rettigheder) og 4 (meddelelse om rettigheder i forbindelse med anholdelse) i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 22. maj 2012 (1) samt artikel 7 (retten til ikke at udtale sig) i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 9. marts 2016 (2), sammenholdt med artikel 48 (uskyldsformodning og ret til et forsvar) i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for et forbud mod, at den nationale ret ex officio rejser et spørgsmål om tilsidesættelse af retten til forsvar som sikret ved de nævnte direktiver, idet denne ret nærmere bestemt ikke, med henblik på at erklære proceduren ugyldig, ex officio må fastslå, at der ikke blev givet meddelelse om retten til ikke at udtale sig ved anholdelsen, eller at meddelelsen om retten til ikke at udtale sig blev givet for sent?
(1) (2)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22.5.2012 om ret til information under straffesager (EUT 2012, L 142, s. 1).
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9.3.2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (EUT 2016, L 65, s. 1).