DA
C 24/4
Den Europæiske Unions Tidende
17.1.2022
Procesdeltagere: Prokuratura Krajowa, anciennement Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim (sag C-748/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie (sag C-749/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Wola w Warszawie (sag C-750/19, C-753/19 et C-754/19), Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie (sag C-751/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Ursynów w Warszawa (sag C-752/19) og Pictura sp. z o.o. (sag C-754/19)
Konklusion Artikel 19, stk.
1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU, og artikel 6, stk.
1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter justitsministeren i en medlemsstat på grundlag af kriterier, der ikke er offentliggjort, dels kan forflytte en dommer til en højere straffedomstol for en tidsbegrænset eller tidsubegrænset periode, dels på et hvilket som helst tidspunkt og ved en afgørelse, der ikke er ledsaget af en begrundelse, kan tilbagekalde denne forflyttelse, uanset om forflyttelsen er for en tidsbegrænset eller tidsubegrænset periode.
(1)
EUT C 54 af 17.2.2020.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. november 2021 — Europa-Kommissionen mod Ungarn (Sag C-821/19) (1) (Traktatbrud – Traktatbrudssøgsmål – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – asylpolitik – direktiv 2013/32/EU og 2013/33/EU – procedure for tildeling af international beskyttelse – afvisningsgrunde – begreberne »sikkert tredjeland« og »første asylland« – hjælp ydet til asylansøgere – kriminalisering – forbud mod indrejse i den pågældende medlemsstats grænsezone) (2022/C 24/05) Processprog: ungarsk Parter Sagsøger: Europa-Kommissionen (først ved J. Tomkin, A. Tokár og M.
Condou-Durande, derefter ved J. Tomkin og A. Tokár, som befuldmægtigede) Sagsøgt: Ungarn (ved Szíjjártó, M.
Tátrai og M.Z. Fehér, som befuldmægitgede)
Konklusion 1) Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til: — artikel 33, stk.
2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, idet denne medlemsstat gør det muligt at afvise en ansøgning om international beskyttelse med den begrundelse, at ansøgeren er indrejst på medlemsstatens område via en stat, hvor den pågældende ikke er udsat for forfølgelse eller risiko for alvorlig overlast, eller hvor der er sikret et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau — artikel 8, stk.
2, og artikel 22, stk.
1, i direktiv 2013/32 samt artikel 10, stk.
4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse, idet denne medlemsstat i sin nationale ret straffer adfærden udvist af enhver person, der i forbindelse med en organiseret aktivitet yder hjælp til ansøgningen om asyl eller indgivelsen af en asylansøgning på dens område, når det uden enhver rimelig tvivl kan bevises, at denne person var klar over, at ansøgningen ikke ville få et gunstigt udfald i medfør af nævnte ret — artikel 8, stk.
2, artikel 12, stk.
1, litra c), og artikel 22, stk.
1, i direktiv 2013/32 samt artikel 10, stk.
4, i direktiv 2013/33, idet denne medlemsstat fratager enhver person, der er mistænkt for at have begået en sådan lovovertrædelse, retten til at nærme sig medlemsstatens ydre grænser.
2) I øvrigt frifindes Ungarn.