C 15/74
SV
Europeiska unionens officiella tidning
12.1.2022
Onsdagen den 19 maj 2021
K. Samarbete med tredjeländer är avgörande för att förebygga och bekämpa människohandel.
Migrationsvägarna kan utnyttjas av nätverk för människohandel.
Människohandel har en oproportionerlig inverkan på kvinnor och flickor, som utgör den överväldigande majoriteten av offren för människohandel och som utsätts för våld och utnyttjande längs migrationsvägen.
Åtgärder mot människohandel bör inte inverka negativt på de rättigheter som tillkommer offer för människohandel, migranter, flyktingar och personer i behov av internationellt skydd.
L.
EU och vissa enskilda medlemsstater har sedan 2016 mångfaldigat antalet informella avtal och arrangemang med tredjeländer i syfte att stärka deras operativa kapacitet när det gäller gränskontroll och gränsförvaltning samt kampen mot människohandel.
Dessa informella avtal och arrangemang med tredjeländer omfattar även effektivt återvändande och återtagande, däribland gemensamma migrationsdeklarationer, samförståndsavtal, gemensamma samarbetsavtal, standardförfaranden och välbeprövade metoder samt avtal om polisiärt samarbete.
I likhet med formella återtagande­ avtal bekräftar sådana informella arrangemang staternas åtaganden att återta sina medborgare (eller andra) och fastställa förfaranden för att genomföra återvändanden i praktiken.
Sedan 2016 har EU ingått minst 11 informella avtal, men endast ett nytt återtagandeavtal.
Informella avtal mellan EU och tredjeländer ger inte någon förutsägbar politik eller några stabila och enhetliga rättsliga rambestämmelser om irreguljär migration.
M.
I sitt meddelande om den nya pakten för migration och asyl upprepade kommissionen att migrationens interna och externa dimension är oupplösligt sammanbundna, och att skräddarsydda, omfattande och balanserade migrations­ dialoger och partnerskap med ursprungs- och transitländer är absolut nödvändiga för att ta itu med mål som är värdefulla för bägge sidor, såsom de bakomliggande orsakerna till migration, kampen mot människosmuggling, hjälp till flyktingar som bor i tredjeländer samt stöd till en väl hanterad laglig migration.
Såsom det anges i kommissionens meddelande om den nya pakten är engagemang på regional och global nivå grundläggande för att komplettera sådana dialoger och partnerskap.
Dessutom betonas det att man inom ramen för omfattande partnerskap med tredjeländer bör bygga in migration som en central fråga, kopplad till annan politik, exempelvis på områden som utvecklingssamarbete, säkerhet, viseringar, handel, jordbruk, investeringar och sysselsättning, energi, miljö och klimatförändringar samt utbildning.
N.
EU:s handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati 2020–2024 ålägger EU och dess medlemsstater att ”förespråka det särskilda skydd som migranter, flyktingar, internflyktingar och statslösa personer har rätt till”.
Denna handlingsplan ska ”främja icke-diskriminerande tillgång till sociala tjänster, inbegripet hälso- och sjukvård och utbildning av god kvalitet till överkomligt pris (även online), och bygga upp de yrkesverksammas kapacitet att tillgodose de särskilda behoven hos (...) migranter [och] flyktingar” och ”stödja en människorättsbaserad strategi för migrationsstyrning och stärka staternas, det civila samhällets och FN:s partners kapacitet att genomföra denna strategi”.
O. Enligt FN:s flyktingkommissariat utgör kvinnor omkring 48 procent av världens flyktingbefolkning och en stor andel av alla utsatta asylsökande.
I EU:s tredje handlingsplan för jämställdhet förpliktigas EU att se till att ”kvinnliga migranter kan utöva sina rättigheter fullt ut, genom jämställdhetsintegrerade politiska åtgärder, program och lagar på migrationsområdet och förstärkt jämställdhetsintegrerad migrationsstyrning på global, regional och nationell nivå”.
En genusmedveten migrationspolitik skulle säkerställa förverkligandet av kvinnors, flickors och hbtqi-personers rättigheter och ett skydd mot möjligen inträffande våld, trakasserier, våldtäkt och människohandel.
P. FN:s tidigare särskilda rapportör om migranters mänskliga rättigheter har i sin rapport från 2015 konstaterat brister i EU:s migrationsstrategi för dess brist på insyn och tydlighet och för den svaga statusen hos många av de avtal som ingåtts inom denna ram, som enligt honom generellt saknar övervaknings- och ansvarsåtgärder.
Den särskilda rapportören drar även slutsatsen att det finns få tecken på att partnerskap för rörlighet har lett till ytterligare fördelar när det gäller mänskliga rättigheter eller utveckling, medan den övergripande inriktningen på säkerhet och bristen på politisk konsekvens inom strategin som helhet medför en risk för att eventuella fördelar med människorätts- och utvecklingsprojekt kan komma att överskuggas av de sekundära effekterna av den mer säkerhetsinriktade politiken.