C 15/114
SV
Europeiska unionens officiella tidning
12.1.2022
Onsdagen den 19 maj 2021
J.
Parisavtalet är det första internationella fördrag där kopplingen mellan klimatåtgärder och mänskliga rättigheter uttryckligen erkänns, vilket gör det möjligt att använda befintliga människorättsrelaterade rättsliga instrument för att med kraft uppmana länder och privata företag att minska utsläppen.
Det finns inga konkreta instrument inom ramen för Parisavtalet för att ställa länder och företag till svars för deras inverkan på klimatförändringarna och utövandet av mänskliga rättigheter.
K.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har tydligt slagit fast att olika typer av miljöförstöring kan leda till kränkningar av faktiska mänskliga rättigheter, exempelvis rätten till liv, privatliv och familjeliv och rätten till ett fredat hem samt förbudet mot omänsklig och förnedrande behandling.
L.
Arbetet med klimaträttvisa syftar till att ta itu med klimatkrisen med hjälp av människorättslagstiftning med målet att avhjälpa bristen på ansvarsskyldighet i fråga om klimatstyrning, genom att tillämpa rättsliga förfaranden för att ställa länder och företag till svars och därigenom motverka klimatförändringarna, så att man ser till att länderna och företagen tar ansvar för sina handlingar när det gäller att bevara naturen för dess egen skull, samt möjliggör ett värdigt och hälsosamt liv för såväl nuvarande som kommande generationer.
M.
Inom ramen för flera pågående rättsliga förfaranden har man fastställt människorättskränkningar och banat väg för ansvarsskyldighet till följd av att enskilda personer, länder och företag utan framgång har vidtagit, eller helt underlåtit att vidta, åtgärder för att ta itu med klimatförändringarnas konsekvenser.
N.
Den allt hårdare konkurrensen om naturtillgångar, vilken drivs på av privata företag, i en del fall under medverkan från statligt håll, har satt de miljöförsvarare och urbefolkningar som försöker skydda sina traditionella landområden i förgrunden för miljörörelsen och gjort dem till måltavlor för förföljelse.
O.
Klimatförändringarnas konsekvenser för de mänskliga rättigheterna kommer att drabba inte bara de mest utsatta människorna, utan hela världens befolkning.
De samhällen och länder som är mest utsatta och orsakar minst nedsmutsning och miljöförstöring är de som lider mest av klimatförändringarnas direkta konsekvenser.
Antalet sjukdomar och förtida dödsfall till följd av miljöföroreningar är redan tre gånger större än för aids, tuberkulos och malaria sammantaget.
Detta utgör ett hot mot rätten till liv, en hälsosam miljö och ren luft.
Naturkatastrofer såsom översvämningar, tropiska stormar och långa perioder av torka blir allt vanligare och får negativa konsekvenser för livsmedelstryggheten i länderna på södra halvklotet och för åtnjutandet av ett antal mänskliga rättigheter.
P.
Miljörättvisa är en del av den sociala rättvisan, samtidigt som klimatförändringarnas konsekvenser är asymmetriska och deras negativa följder är ödeläggande för nuvarande och kommande generationer, särskilt i utvecklingsländerna.
Klimatförändringarna påverkar kraftigt utvecklingsländerna och förvärrar befintliga sociala och ekonomiska ojämlikheter, vilket leder till att sårbara grupper drabbas oproportionerligt hårt av deras negativa följder.
Q.
Klimatförändringarna utgör en allt viktigare drivkraft bakom tvångsförflyttningar och migration, både inom och mellan länder.
Tvångsförflyttning är ett överhängande scenario för vissa befolkningsgrupper, exempelvis de som lever i områden som hotas av ökenspridning eller de som bor i ett snabbt smältande Arktis, i lågt liggande kustområden och på mindre öar eller andra känsliga ekosystem och riskområden.
Sedan 2008 har i genomsnitt 24 miljoner människor tvångsförflyttats på grund av förödande väderkatastrofer varje år, främst inom tre av de mest utsatta regionerna – Afrika söder om Sahara, Sydasien och Latinamerika.
Enligt UNDP är 80 procent av de människor som tvingats flytta på grund av klimatförändringarna kvinnor.
Den växande företeelsen klimatrelaterade tvångsförflyttningar kan utgöra ett direkt hot mot mänskliga rättigheter, kultur och traditionell kunskap för den berörda befolkningen och kan ha en betydande inverkan på lokalsamhällena i de länder och territorier dit människorna kommer för att bosätta sig.
R.
Restriktioner och nedstängningar med anledning av covid-19-pandemin har minskat insynen i och övervakningen av människorättskränkningar och intensifierat de politiska hoten och den digitala övervakningen, samtidigt som de begränsat tillgången till rättslig prövning och miljöförsvarares, lokala aktörers, urbefolkningars och andra parters