C 15/220
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
12.1.2022.
Piektdiena, 2021. gada 21. maija
C. tā kā Apvienotā Karaliste ierasti ir bijusi svarīga daudzu ES dalībvalstu tirdzniecības partnere, kā arī tuva sabiedrotā drošības jomā; tā kā, neraugoties uz Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības, ES un Apvienotajai Karalistei būtu jāsaglabā šī ciešā sadarbība, jo tā būs izdevīga abām pusēm;
D. tā kā Eiropas uzņēmumiem ir vajadzīga juridiskā skaidrība un noteiktība, jo spēja nosūtīt personas datus pāri robežām kļūst arvien svarīgāka visu veidu uzņēmumiem, kas piegādā preces un sniedz pakalpojumus starptautiskā mērogā; tā kā ir ļoti svarīgi attiecībā uz Apvienoto Karalisti pieņemt lēmumu par aizsardzības līmeņa pietiekamību saskaņā ar VDAR, jo daudziem Eiropas uzņēmumiem ir tirdzniecības darījumi pāri Lamanšam, jo īpaši ņemot vērā to, ka kopš Brexit stāšanās spēkā vēl ir pagājis salīdzinoši neilgs laiks un datu plūsmas Savienībā nav tikušas pakļautas ierobežojumiem; tā kā, ja netiks pieņemts stabils aizsardzības līmeņa pietiekamības satvars, pastāv risks, ka var tikt traucēta personas datu pārrobežu nosūtīšana starp ES un Apvienoto Karalisti komerciālos nolūkos, kā arī rasties lielas atbilstības nodrošināšanas izmaksas;
E. tā kā Tirdzniecības un sadarbības nolīgums (TSN) ietver vairākus papildu aizsardzības pasākumus un nosacījumus attiecīgo personas datu apmaiņai tiesībaizsardzības kontekstā, tā kā sarunas par personas datu plūsmām notika paralēli sarunām par TSN, bet līdz pārejas perioda beigām (2020. gada 31. decembrim) tās vēl nebija pabeigtas; tā kā TSN kā pagaidu risinājums tika iekļauta pārejas klauzula ar nosacījumu, ka Apvienotā Karaliste apņemas nemainīt savu pašreizējo personas datu aizsardzības režīmu, lai nodrošinātu, ka datu plūsmas starp Apvienoto Karalisti un ES turpinās līdz lēmuma par aizsardzības līmeņa pietiekamību pieņemšanai; tā kā sākotnējais četru mēnešu periods ir pagarināts un beigsies 2021. gada jūnija beigās;
F. tā kā novērtējums, ko Komisija veica, pirms nākt klajā ar īstenošanas lēmuma priekšlikumu, bija nepilnīgs un neatbilda prasībām, ko EST izvirzījusi pietiekamības novērtējumiem, kā uzsvēra EDAK savos atzinumos par aizsardzības līmeņa pietiekamību, kuros tā iesaka Komisijai dziļāk izvērtēt Apvienotās Karalistes tiesību aktu un prakses konkrētus aspektus attiecībā uz datu lielapjoma vākšanu, izpaušanu ārvalstīs un starptautiskiem nolīgumiem izlūkdatu apmaiņas, tiesībaizsardzības nolūkos savāktās informācijas papildu izmantošanas un tiesu komisāru neatkarības jomā;
G. tā kā Komisija nav ņēmusi vērā dažus Apvienotās Karalistes tiesību aktu un/vai prakses aspektus, kā rezultātā ir izstrādāti īstenošanas lēmumu projekti, kas ir pretrunā ES tiesību aktiem; tā kā VDAR 45. pantā ir noteikts, ka “izvērtējot aizsardzības līmeņa pietiekamību, Komisija jo īpaši ņem vērā… attiecīgos tiesību aktus, gan vispārējos, gan nozaru, tostarp attiecībā uz sabiedrisko drošību, aizsardzību, valsts drošību un krimināltiesībām un publisko iestāžu piekļuvi personas datiem, kā arī šādu tiesību aktu, datu aizsardzības noteikumu, dienesta noteikumu un drošības pasākumu īstenošanu, tostarp noteikumus par personas datu tālāku nosūtīšanu uz citu trešo valsti vai starptautisko organizāciju, kurus ievēro minētajā valstī vai minētajā starptautiskajā organizācijā, judikatūru” un “starptautiskās saistības, ko ir uzņēmusies attiecīgā trešā valsts vai starptautiskā organizācija, vai citi pienākumi, kas izriet no juridiski saistošām konvencijām vai instrumentiem, kā arī no tās dalības daudzpusējās vai reģionālās sistēmās, jo īpaši saistībā ar personas datu aizsardzību”, kas ietver tādus citās jomās noslēgtus starptautiskus nolīgumus, kuri attiecas uz piekļuvi datiem vai informācijas kopīgošanu, un ka tāpēc šādi starptautiski nolīgumi ir jāizvērtē;
H. tā kā EST spriedumā “Schrems I” lietā nepārprotami norādīja: “pārbaudot trešās valsts nodrošināto aizsardzības līmeni, Komisijai ir pienākums izvērtēt no vietējiem tiesību aktiem vai starptautiskajām saistībām izrietošo un minētajā valstī piemērojamo noteikumu saturu, kā arī praksi, kas tiek īstenota, lai nodrošinātu atbilstību minētajiem noteikumiem, jo saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 25. panta 2. punktu Komisijai ir jāņem vērā visi apstākļi, kas saistīti ar personas datu nosūtīšanu uz trešām valstīm” (75. punkts);
I. tā kā saskaņā ar Līgumiem izlūkdienestu darbība un informācijas kopīgošana ar trešām valstīm neietilpst ES tiesību aktu darbības jomā attiecībā uz dalībvalstīm, jo šie faktori ir ietverti trešo valstu nodrošinātā personas datu aizsardzības līmeņa novērtējuma tvērumā, kā to apstiprinājusi EST savos spriedumos lietā “Schrems I” un “Schrems II”;
J. tā kā datu aizsardzības standarti balstās ne tikai uz spēkā esošajiem tiesību aktiem, bet arī uz šo aktu piemērošanu praksē, un tā kā Komisija, gatavojot savu lēmumu, novērtēja tikai tiesību aktus, nevis to reālo piemērošanu praksē;