hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Prank (prænk) og practical joke

Spørsmål: Opp gjennom åra har eg høyrt særleg byfolk tala om practical jokes, som om det var eit reint engelsk fenomen. No snakkar dei unge om prank, som om det var eit heilt nytt fenomen (dei uttalar det prænk). Men før alle fekk fjernsyn her i grenda, dreiv vi mykje med slike aktivitetar. Vi kalla det pretter eller spikk. Men det er kanskje ikkje rekna som korrekt norsk?

Svar: Det er ikkje noko gale med orda prette og spikk. Dette er nokså utbreidde ord. Det finst òg mange andre ord for liknande lureri i norsk. Vi tek ein liten gjennomgang nedanfor. Stykke og strek Strek og stykke er mykje nytta som andrelekk i samansetjingar: apestrek, fantestrek, gapestrek, narrestrek, rampestrek, revestrek, skalkestrek, skøyarstrek ofl. fantestykke, gapestykke, skjelmsstykke ofl. Strek kan òg brukast åleine. Desse to orda er dekkjande nok, men nokre av streka (eller strekane, kjønnet er valfritt) kan òg stå for lureri som ikkje har humoristisk siktemål. I verste fall kan det vera snakk om meinstrek med leie konsekvensar. (Merk forresten at strek og stykke kan vera positive òg, jf. ord som genistrek og meisterstykke.) Smeit, fiff og fynte Dette er ord som ikkje er like dekkjande alle stader. Smeit er lite utbreidd, og fiff (jf. fiffig) har meir eller mindre mista den aktuelle tydinga. Fynte har den rette tydinga i somme dialektar, men kan òg vise til andre løgne påfunn og fakter (jf. finte, som nok er same ordet). Puss og pek Puss og pek er velkjende ord i bokmål òg. Puds finst dessutan i dansk; det kjem frå mellomlågtysk pusse, putze. Bokmålsordboka forklarar det med ‘skøyerstrek’. Det heiter som kjent å spela nokon eit puss. Pek kan òg heite peik på nynorsk, men i denne tydinga er det faktisk vanlegast med monoftong, òg i dialektar der det heiter å peika eller peike. Bokmålsordboka forklarar pek med ‘puss, narrestrek’. Ein gjer nokon eit pek. Spikk og prette – og å prette Endeleg har vi prette og spikk, som er det tradisjonelle i mange dialektar for prank og practical joke. Klikkar du på spikk her, ser du at ordet er utbreidd i heile landet, frå flatbygdene på Austlandet, ned til Lista og heilt opp til Berlevåg i nord. Ei prette (pluss eit prett) er vel så utbreidd, jamvel om det ikkje står så eksplisitt i ordboka. Det finst òg eit ordtak med ordet: Den som gjer ei prette, kan vente ei prette att. Ein gjer altså nokon ei prette, men ein kan òg prette nokon (verb); det er notert både frå Nord-, Vest- og Midt-Noreg. Det er så at spikk og prette òg kan ha ei vidare tyding, men dei dekkjer dei engelske orda heilt. Om de ikkje har noko betre å ta dykk til, kan de reint språkleg sett trygt halde fram med pretter i staden for pranks.
Task force

Spørsmål: Kva kan vi kalle task force på norsk?

Svar: Ein task force blir gjerne kalla arbeidsgruppe eller ekspertgruppe på norsk. I militær samanheng kan det ifølgje ordbøkene vere tale om m.a. spesialtropp, operasjonsstyrke, operasjonsgruppe og stridsgruppe, men ord som innsatsstyrke, utrykningsstyrke og innsatsgruppe har òg vore nytta.
Kjønnsnøytrale yrkesbetegnelser

Spørsmål: Hvordan er reglene for bruk av kjønnsnøytrale yrkestitler?

Svar: Det finnes ikke noe lov- eller regelverk som krever at yrkesbetegnelser generelt skal være kjønnsnøytrale, men Språkrådet anbefaler at en bruker kjønnsnøytrale betegnelser der det høver, og i alle fall der de er innarbeidet. Merk at Stortinget har bedt regjeringa om å skifte ut statlige stillingstitler som ikke er kjønnsnøytrale (vedtak nr. 497, 2019), og regjeringa har fulgt opp, jf. Aftenpostens nettutgave 8.3.2020. Se ellers denne veiledninga på nettsidene våre.
Nynorsk som talemål

Spørsmål: Hvor mange snakker nynorsk?

Svar: Det er et definisjonsspørsmål som er umulig å svare på. «Bokstavrett» nynorsk er det svært få som snakker i uoffisielle sammenhenger. Dialektbasert nynorsk har vært mer brukt, men ingen har talt brukerne. De fleste nynorskbrukere mener uansett at hovedpoenget med nynorsken er å være et felles skriftspråk for folk med ulike dialekter, ikke et eget talemål. Vidt og snevert Bokmål normaltalemål har ganske snevre grenser for uttale og ordforråd. Det skal få avvik til før noe blir regnet som dialekt. Nynorsk har på sin side romsligere uttalenormer, ingen egentlige grenser mot dialektalt ordforråd og uklare grenser mot det opprinnelig danske og tyske ordforrådet i bokmål. En hel del lærere, mediefolk andre med verv i samfunnet (særlig bygdesamfunnet) har lagt talemålet opp mot nynorsk eller snakket en dialektbasert nynorsk. Deltid og heltid Tenker vi på talt nynorsk i vid forstand, har det nok en god del brukere, uten at vi kan tallfeste det. Vi kan likevel trygt slå fast at det har få heltidsbrukere. En uviss prosent av de minst 500 000 nynorskbrukerne i landet legger talemålet opp mot nynorsk i litt formelle sammenhenger. Mange nynorskbrukere i dag mener gjerne også at det er nettopp slik nynorsken skal fungere, som en fellesnevner i skrift og kanskje som en støtte for talemålet, men ikke som et felles talemål til bruk i uformelle sammenhenger. Nynorsk og nynorsk Nynorsk har også en annen betydning enn ‘en av de to offisielle språkformene i Norge, skapt av Ivar Aasen på grunnlag av norske dialekter’. Det kan i tillegg bety ‘norsk språk i nyere tid (etter 1500)’, altså etter gammelnorsk og mellomnorsk. Denne andre betydninga er den opphavlige. Ivar Aasens arbeid gikk ut på å skape et samlende skriftspråk (landsmålet) som bygde på fellestrekka i de (ny)norske dialektene. Etter denne definisjonen kunne vi si at alle som snakker en tradisjonell dialekt (som ikke har sterke røtter i dansk skriftmål) snakker nynorsk. Også det å avgjøre hvor mange som snakker en tradisjonell norsk dialekt, er nærmest umulig, men vi kan være rimelig trygge på at det er flere enn de som i dag skriver nynorsk. Et eksempel: Dialektene i nabokommunene Klepp og Sandnes i Rogaland er svært like, men i Sandnes har de fleste bokmål på skolen, mens de fleste har nynorsk i Klepp.
Kolli

Spørsmål: Kva er eintalsforma av kolli?

Svar: Det heiter kolli i eintal òg. Det er eit inkjekjønnsord på både nynorsk og bokmål. Bøyinga er slik: nynorsk: (eit) kolli – (dette) kolliet – (fleire) kolli – (alle) kollia bokmål: (et) kolli – (dette) kolliet – (flere) kolli/kollier – (alle) kollia/kolliene Ordet kjem frå italiensk og er eigentleg fleirtal av collo ‘pakke’ (med den tidlegare tydinga ‘nakkebør’). Eintal kolli har vi hatt heilt sidan 1800-talet, men i somme miljø har ein nok brukt kollo. Grunnen til at fleirtalsforma vart til eintalsform i norsk, er truleg at dei som handterte gods, oftare snakka om pakkane i fleirtal. Eit liknande fenomen kjenner vi frå engelske lånord som til dømes drops, tips, tanks, pins, kaps og kjeks (jf. cakes) – her er fleirtals-s-en bakt inn i norsk eintal.
Skolerett

Spørsmål: Kva er opphavet til uttrykket å stå skolerett eller skulerett?

Svar: Å stå skolerett var i si tid å bli piska av lærarar og elevar som straff. I dag handlar det helst om å måtte forklare seg og å bli irettesett verbalt. Ordlaget står allereie i Peder Syvs samling Almindelige Danske Ordsproge (1688) og er truleg mykje eldre. Her er oppslaget i Den Danske Ordbog: I. skole-ret, en. spec. i forb. staa skoleret, (ænyd. d. s.; jf. -bad og I. Ret 3. 7 samt Lektieret) som udtryk for en tidligere anvendt (streng) skolestraf: blive pisket (paa den nøgne ryg) af (alle) skolens lærere og disciple. da hand (dvs.: Erasmus) endnu ikke var fød, havde jeg (dvs.: Per Degn) allerede staaet 3 gange Skole-Ræt. Holb. ​ Er. ​ I.5. [...] overf.: blive (strengt) afstraffet, irettesat, skolemestereret. Troe mig: han (dvs.: min mand) stod Skoleret for sin næsvise Skrivelse. Argus.1771.Nr.51.2. [...]
Panelere?

Spørsmål: Når man setter opp panel, heter det da å panelere eller panele?

Svar: Det heter helst å panele. Vi fikk nylig (2020) denne kommentaren til den litt snaue omtalen ovenfor: «Høres heilt stutt [dumt] ut førr snekkera, tek ikkje Språkrådet hensyn te fagspråket?» Det er et godt spørsmål. Svaret er jo, men fagspråket er ikke entydig, og det er panelte vegger, ikke panelerte, som har dominert i fagspråket fra begynnelsen av. Når det i tillegg er den enkleste varianten, er det den vi anbefaler i skrift. (Fra Gamle trehus, Universitetsforlaget)
Flertalls-e i garantert(e) besparelser?

Spørsmål: Vi skal på en presentasjonsvegg fortelle kundene våre at de er garantert besparelser ved å velge vår løsning. Hvilket av disse alternativene skal vi da velge: «Garantert besparelser» eller «Garanterte besparelser»?

Svar: Garanterte besparelser er trolig best her. Dersom det bare skal stå to ord på denne veggen, er kanskje garanterte besparelser best. Garanterte er da et adjektiv med en flertalls-e (på linje med et utsagn om «gode besparelser»). Garantert besparelser vil være en ufullstendig setning (på linje med en avisoverskrift som «servert ubehageligheter»). Fullstendige varianter er du eller dere er garantert besparelser, underforstått «av oss». Dette er du inne på selv (jf. «de er garantert …»). En annen tolkning er ‘[Det er] garantert besparelser [her]’. Dere kjenner sammenhengen best og kan nok trygt velge det som virker mest naturlig for dere.
Kan spørjeteikn utelatast i sitat?

Spørsmål: Kan spørjeteiknet sløyfast etter spørsmålet i ei formulering som «Kven er denne Aasen, spurde Knudsen»?

Svar: Spørjeteiknet skal ikkje utelatast i slike sitat. Vi sløyfar ikkje spørjeteiknet sjølv om verbet etter sitatet gjer det klart at det er eit spørsmål. I eksempelet ditt kan det gjerast på desse to måtane: «Kven er denne Aasen?» spurde Knudsen. eller – Kven er denne Aasen? spurde Knudsen. Merk at det ikkje skal vere komma mellom spørjeteiknet og utsegnsverbet. Les meir om bruk av hermeteikn på nettsidene til Språkrådet her.
Tødlar og alfabetisering

Spørsmål: Eg lurer på kvar bokstavane ü, ä og ö skal plasserast i ei litteraturliste.

Svar: Bokstavane ü, ä og ö kan reknast som variantar av høvesvis y, æ og ø og alfabetiserast i lag med dei.
Baluba

Spørsmål: Kva er opphavet til ordet baluba brukt om oppstyr og leven?

Svar: I Tanums store rettskrivningsordbok står det at baluba er namnet på ein afrikansk stamme. Det dreier seg om luba -folket i Den demokratiske republikken Kongo. I byrjinga av 1960-åra var media fulle av nytt om stridane i Kongo (frå 1965 «Zaïre»). Størst inntrykk gjorde det kan henda då FNs generalsekretær Dag Hammarskjöld i 1961 døydde i ein flystyrt i Kongo under mystiske omstende. Mykje av striden dreidde seg om provinsen Katanga, der luba-folket stod sterkt, eller «baluba-stammene», som det gjerne heitte i avisene. Då ni irske FN-soldatar vart drepne av «balubaer», gjekk a baluba eller balooba inn i irsk-engelsk slang som skjellsord. I tillegg fekk engelsk ordlaget to go balubas. Balubas finst òg i svensk i ymse tydingar (m.a. rampunge), men verkeleg «vill» eller «full baluba» er norsk truleg åleine om.
Slaraffenland

Spørsmål: Kva tyder slaraffen i ordet slaraffenland?

Svar: Slaraffen- kjem frå tysk Schlaraffe ‘lathans, dagdrivar’ (opphavleg ‘lat ape’). I norsk bruker vi dette berre i samansetningar, særleg i slaraffenland og slaraffenliv. På tysk er Schlaraffenland nemning på eit fiktivt lykkeland der folk får alt dei vil, utan å arbeide. Førestillinga om dette landet oppstod truleg i mellomalderen, og det er mellom anna kjent frå fleire eventyr. Schlaraffenland tyder altså opphavleg ‘landet til dei late apane’.
Skyte en hvit pinn etter noe

Spørsmål: Mannen min og jeg diskuterer om det heter å kaste en hvit pinne eller å skyte en hvit pil etter noe. Vi lurer også på hva det kommer av.

Svar: I Ordbog over det danske Sprog (ODS) finner vi spor etter både kasting, pil og særlig kjepp. Men det vanligste har vært å skyte en hvit pinn etter, og vi har pleid å anbefale det. Norsk har dette uttrykket fra dansk. ODS opplyser (under hvid) at den hvite pinnen opprinnelig var en liten kjepp som barken var skrapt av. Slike pinner spilte en rolle i folketrua. Skyte en hvit pinn etter skal komme av en forestilling om at man med å kaste en hvit pinne etter noe kunne få det til å forsvinne eller hindre det i å komme tilbake. Uttrykket kan ha blitt brukt i forbindelse med overdragelse av eiendom, for å markere at man ikke lenger har eiendomsretten. Seinere har det fått betydninga ‘oppgi som tapt, håpløst’, som er den vi kjenner i dag. En annen tilnærming finner vi hos etymologen Hjalmar Falk i Sprogets visne blomster:
Saken er biff

Spørsmål: Hvorfor heter det at saken er biff når noe er i orden?

Svar: Det kommer trolig av bif., en forkortelse av svensk bifallen (‘godkjent’) eller bifalles. Det ble kanskje opprinnelig brukt om søknader i det militære. Uttrykket dukker opp i norske trykte kilder like etter krigen, og mye tyder på at nordmenn i Sverige fikk det med seg derfra. Uttrykket finnes også i dansk, der de har omtolket det til bøf (= biff), slik vi også mer eller mindre har gjort.
Trille, tralle

Spørsmål: Heftig diskusjon på desken i kveld: Heter de små, lette sammenleggbare barnevognene trille eller tralle? Altså for eksempel paraplytrille eller paraplytralle?

Svar: Bruk trille. Ingen av de mest tradisjonelle betydningene passer helt. Tralle (av engelsk trolley) brukes i en rekke spesialbetydninger om vogner eller kjerrer med små hjul, særlig brukt til å frakte ting på. Noen har to hjul (håndtraller), andre har fire og går på skinner. En trille var før helst en firehjult vogn til personbefordring, trukket av hest. Av disse to ordene er det trille som tidligst ble tatt i bruk om vogn til barn, og det passer best. En paraplytralle høres mer som noe man frakter paraplyer med.
Hårete mål og våte drømmer

Spørsmål: Eg har undra meg over uttrykket «hårete mål». Tyder det noko anna enn høge mål, eller er det berre eit moteuttrykk som mange nyttar for å vere «in»? «Våte drømmer» er eit anna uttrykk det kan stillast tilsvarande spørsmål om.

Svar: Hårete er eit moteord med opphav i slang, men det kan godt hende at det er kome for å bli. Hårete mål er djerve mål. Våte draumar har ei spesifikk konkret tyding på det seksuelle området, så om ein berre meiner ynskjedraum, kan det vere tryggare å halde seg til det. I Tone Trytis Norsk slang (1984) er hårete notert som eit «minusadjektiv» (nærmast = ‘grovt og skremmande’), men no kan det brukast positivt. Begge bruksmåtane kjem frå engelsk. Slangordbøker for engelsk viser at hairy lenge har vore brukt med både positiv og negativ tyding, i ei rekkje samanhengar og på til dels ulik måte i ulike variantar av engelsk (amerikansk, britisk, irsk osv.). Ei mogleg bru til den nye tydinga er attenhundretals engelsk universitetsslang, der hairy kunne tyde ‘vanskeleg’. Det kan sjå ut til at reklamemannen Ingebrigt Steen Jensen har noko av æra for at uttrykket er omsett til norsk. Det eldste dømet vi finn i avisene, er frå Dagens Næringsliv 31.3.2000: Så til «våte drømmer», eller «våte draumar», som det må heite på nynorsk: Uttrykket «wet dreams» er notert på engelsk alt i 1920-åra. Denne uttrykksmåten har opphavleg klåre seksuelle undertonar. Det kan vere greitt å vite før ein slår om seg med uttrykket. Som det står i boka Våre drømmer (no. utg. Cappelen 1963): Somme har spurt om berre menn kan ha våte draumar (pga. klippet ovanfor), men slik er det nok ikkje. I fleire pålitelege ordbøker står det at «wet dreams» kan visa til sex-draumar generelt.
Parentes i parentesen?

Spørsmål: Går det an å bruke parentestegn innenfor et annet sett med parenteser?

Svar: Ja, man kan sette en parentes inni en annen parentes, slik som i dette eksempelet: «Boris Vasiljevitsj Spasskij (født 30. januar 1937 i Leningrad (nå St. Petersburg)) er en russisk sjakkspiller.» Ikke så rent sjelden brukes da hakeparentes for den indre parentesen. Men det bør ikke overdrives. Ofte finnes det andre løsninger.
Euro/euro og Euroland

Spørsmål: Jeg har sett at «euro» stort sett skrives med liten e. Jeg er imidlertid usikker på bruken av stor/liten e når euro settes sammen med andre ord, for eksempel Euroland og euromynter/Euro-mynter. Hvilke regler skal jeg følge?

Svar: Bruk liten forbokstav også i sammensetninger, f.eks. euromynter, eurosedler, eurokurs. Med liten forbokstav kan euroland brukes om hver av de nitten statene som utgjør euroområdet. Med stor forbokstav er Euroland en uoffisiell samlebetegnelse på de samme elleve statene som inngår i eurosystemet.
Null toleranse eller nulltoleranse?

Spørsmål: Vi skal sette et leserbrev (debattinnlegg) på trykk i avisen. Det har tittelen «På skolen vår har vi null toleranse». Men i teksten forekommer både «null toleranse» og «nulltoleranse». Hva er riktig?

Svar: Begge varianter er mulige og kan være nyttige i sin sammenheng, men dette er ikke to skrivemåter av det samme ordet/uttrykket. Uttalen er ulik. Null toleranse er et sjargongpreget synonym for ingen toleranse. Det uttales ofte med et tydelig opphold etter null, der man så å si tar sats for å legge trykk på /-rans-/ (null tole ran se). Nulltoleranse er et sammensatt ord som uttales mer i ett enn null toleranse og med lettere trykk på hele det siste leddet (altså null toleranse). Det er dette sammensatte ordet som er blitt så vanlig i forbindelse med tiltak mot mobbing, rasisme o.l., og det er bare dette som kan bøyes: «Nulltoleransen ved skolen vår...». Det er også sammensetningen som gjør seg best alene: «Vi har nulltoleranse» gir god mening i seg selv (for det er underforstått at man har nulltoleranse mot noe negativt), mens «Vi har null toleranse» er nokså urovekkende med mindre det negative er presisert (f.eks. «mobbing»).
Lars’ eller Lars’s eller Lars kafé?

Spørsmål: Hvordan skrives kafeen til Lars med genitiv-s eller apostrof?

Svar: Når navnet allerede slutter på en s, må vi hekte på en apostrof i stedet for s, altså: Lars' kafé. Uttalen er Lars eller Larses. Se regler for bruk av apostrof i genitivsuttrykk.
I bakleksa

Spørsmål: Eg veit at det å hamne i bakleksa er å bli hengande etter, men kva i all verda kjem uttrykket av?

Svar: Vi startar med ein sving innom grannelandet i aust. På svensk seier dei ikkje at ein «kjem» i bakleksa, men sjølve ordet bakläxa er levande. Døme: « Riksrevisionen ger regeringen bakläxa.» Det handlar om å måtta gjera leksa si (arbeidet) om att. Uttrykket er minst 140 år gammalt i norsk skriftkultur, men kanskje eldre i talemålet. I dansk finst visst korkje ordet eller uttrykket. Det er vanskeleg å forklara preposisjonsbruken, altså i -en i uttrykket. Det heiter rett nok å få noko i lekse, men det er jo ikkje heilt det same. Der vi kjem i bakleksa, kjem svenskane på efterkälken/bakkälken. Nordmenn kan rett nok òg koma i etterbåten eller i bakmeisa/bakmessa, for å nemna nokre dialektord frå høvesvis vest og aust i landet).
Labb eller pote?

Spørsmål: Ein omsetjar av eit manus hos oss meiner at ekornet held ei nøtt mellom «hendene». Det skurrar for meg, men kva er det eigentleg ekornet har? Labb? Eller pote?

Svar: Både pote og labb er rett, men vi held ein knapp på ikornlabbar/ekornlabbar, særleg dersom manuset er på nynorsk. Rett nok er ikornet nokså hendt, til liks med musa. Men ordet hand bør nok reserverast mest mogleg for menneske og aper. Ikornet er ein gnagar, og alle kjenner til ein gnagar som har labb, nemleg haren. I den dansk-norsk-språklege Lærebog i zoologi for middelskolen (1900) står det at «poter er fødder med klør», og at gnagarar har slike. I denne boka manglar alle dyr norske labbar, men landsmålsutgåva har labbar same stad i teksten. Ikornet har her framlabbar/framføter der originalen (Lærebog …) har forpoter. Verdens dyreliv (1972) har òg «ekornlabber». Går vi til skjønnlitteraturen, finn vi « ekornlabbene » hos den største av autoritetane på skogens dyr, Mikkjel Fønhus. Somme meiner at pote høver best om labbane på små dyr, men dette har ikkje noko grunnlag i særnorsk tradisjon. Det kjem helst av at pote tradisjonelt er meir eit byord enn labb er, slik at pote har vore mest brukt om labbane på mindre kjæledyr. I dansk er lab dessutan reservert for labbane på større dyr, og dette mønsteret har prega norsk skrifttradisjon, særleg bokmål. Nokon harelabb fer dei altså ikkje med i Danmark, derimot nyttar dei harefod (men det faste uttrykket er lite brukt i Danmark no). I norsk har det forresten like gjerne heitt harefot, og i dei fleste dialektar i aust og vest er det tradisjonelt -a- i samansetning: haralabb og harafot. I nyare tid ser det ut til at pote er i ferd med å bli innsnevra til trøputene (ballane) under labbane. Dette kan vera ei nyttig særtyding, men ho er ikkje etablert i ordbøkene.
Bevilling, bevilgning

Spørsmål: Kan Språkrådet forklare meg forskjellen mellom bevilgning og bevilling? Begge ordene ser ut til å komme av det samme tyske verbet.

Svar: Når myndighetene gir tillatelse til å drive en viss virksomhet, er det en bevilling (eller et løyve). Bevilgning er derimot tildeling av penger. Det kan derfor bare hete økte bevilgninger (nynorsk: løyvingar). Det varierer om en tillatelse fra myndighetene kalles bevilling, løyve, lisens eller konsesjon. På nynorsk heter all tillatelse tradisjonelt helst løyve, jf. skjenkjeløyve. Løyve brukes også i bokmål, som i drosjeløyve. G = penGer Hva heter bevilgning på nynorsk, da? Jo, løyving. Men hvordan skal man huske når det er riktig med det ene eller det andre ordet? Se på disse parene: bevilGning kontra bevilling løyvinG kontra løyve Der det er G, er det det penGer inne i bildet. Etymologien Bokmålsordene stammer fra lavtysk, fra bewillen eller bewilligen med betydningen ‘gå med på, samtykke i noens vilje’. Det første verbet er nærmest knyttet til å ville, det andre til adjektivet villig. De innlånte variantene har tidligere blitt brukt mye om hverandre, men etter hvert har de fått klart atskilte bruksområder i norsk. Det er ikke så rart at de ofte blir blandet sammen. I dansk, som vi har delt ordene med, finner vi ikke igjen betydningsskillet. Og i svensk er det hele blitt til bevilja, som brukes litt annerledes enn de to norske ordene.
Ha for øye

Spørsmål: Heter det med det mål for øye eller med det mål for øyet?

Svar: Det heter helst med det (mål) for øye (at). Altså ingen -t til slutt. Det samme gjelder å ha noe for øye i overført betydning. Slik står det i Bokmålsordboka: Ordbog over det danske Sprog har for øje i denne betydningen. Man finner i eldre dansk også have for øjet og øjne(ne), men da er det gjerne tale om at man faktisk ser det man har for(an) seg. I den digitale boksamlingen hos Nasjonalbiblioteket (nb.no), ser vi at for øie/øje dominerer langt tilbake. Tradisjonell nynorsk har for auga (som ganske sikkert er ubestemt form her) og for augo (øynene). Svenskene bruker helst flertall: ögonen. Hvis vi sikter til selve synsorganet, blir det annerledes, for eksempel: «Hun hadde en sjørøverlapp for øyet.» Det er umulig å høre forskjell på øye og øyet, så det er ikke rart at mange kommer i tvil.