hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Haakon eller Håkon?

Spørsmål: Bør vi skrive Haakon 7. eller Håkon 7.? Da jeg gikk på skolen, stod det Håkon 7. i lærebøkene, men nå finner jeg skrivemåten Haakon 7. på Språkrådets nettsider.

Svar: Det er Haakon 7. som er den offisielle skrivemåten i dag. Håkon-navnet ble i gammelnorsk tid skrevet på forskjellige måter, blant annet Hákon og Hakon. Den første vokalen i navnet var opprinnelig en lang a, som i løpet av middelalderen ble til en å -lyd. Bokstaven å forekommer i norsk første gang på 1400-tallet (men slo ikke bredt gjennom slik som i svensk). I flere århundrer gjaldt dansk rettskrivning i Norge, med aa. Riksmålet gikk formelt bort fra dobbel a i 1917, dansk gjorde det først i 1948. Norsk språknemnd utarbeidet i 1963 lista «Historiske navn i lærebøker». (Det er den, med utvidelser og justeringer, som ligger til grunn for lista Historiske navn på nettsidene våre i dag.) Denne lista sprang ut av et ønske om å standardisere skrivemåten av historiske navn, som hadde variert mye, i lærebøker for skolen. Det ble slått fast at skrivemåten Håkon skulle brukes i alle norske kongenavn i godkjennningspliktige lærebøker, medregnet Håkon 7. Omkring årtusenskiftet kom skrivemåten Håkon 7. opp til debatt, og det ble vedtatt at for norske regenter etter 1905 skulle offisiell skrivemåte være den skrivemåten som personen selv brukte. Det betyr at man skal skrive Haakon 7., mens tidligere konger som het Håkon, fremdeles skal skrives med å. Omtrent samtidig falt for øvrig ordningen med offentlig godkjenning av lærebøker bort.
Snegl + snile = snegle?

Spørsmål: Jeg sier ei snæile, men jeg finner bare en snegl og en snile i ordbøkene. Må jeg skrive snegl? Og hva er grunnen til at vi har ulike former av dette ordet?

Svar: I oppdaterte ordbøker skal det stå både snegl, snile og snegle. Snegle ble tatt inn i bokmål i 2021. Merk at det er et hankjønnsord: sneglen. Vi har altså disse bøyningsmønstrene i bokmål: en snegl(e) – sneglen – snegler – sneglene en snile – snilen – sniler – snilene Snegl(e) uttales oftest /snæil(e)/ i bokmålsnært talemål. Dialekter og nynorsk Den opprinnelige bøyningen i gammalnorsk er snigill – snigillinn – sniglar – sniglarnir På nynorsk heter det ein snigel – snigelen – sniglar – sniglane i sammensetning: snigle- Det uttales oftest uten g i entall. G foran i ble etter norrøn tid til j, slik at snigill ble til /sni(g)jel/. I og j smelter lett sammen. Dette er altså vanlig uttale i nynorsk og mange dialekter: /sniel – snielen – snigla(r) – sniglane/ sammensetning: /snigle-/ eller /snigla-/ I dialektene finner vi også i i entall og e i flertall og dessuten e hele veien, for eksempel slik: /sneggel – sneggel(e)n – snegla(r) – sneglan(e)/ Flere dialektvarianter finner du ved å trykke på snakkeboblesymbolet i Norsk Ordbok. Diftong med parallell i dansk Men hvordan kommer diftongen /ei/ eller [æi] inn i bildet? Det kan ha skjedd på flere måter. Dette er den ene: Vanlig kort i (i motsetning til í) ble oftest til e etter gammalnorsk tid (snigill > snegel, jf. for eksempel at rigna > å regne), og i deler av landet ble g vokalisert, som i regn [ræin] og tegl [tæil]. Vi fikk blant annet talemålsvariantene /snei(e)l – snei(e)len – sneiler – sneilene/ Når vi skriver snegl – sneglen – snegler – sneglene med -g- på bokmål, henger det litt sammen med at vi skreiv ordet slik på dansknorsk før i tida. (På dansk skriver de en snegl – flere snegle og sier /en snail – flere snaile/.) Snile av snilen Formen snile kan ha oppstått ved at snielen (opprinnelig snig(j)elen) har blitt redusert til snilen med tonem 2 (som i kilen, ikke bilen), som så har blitt tolket som snile + n. Snegle /sneile/ kan være dannet på en lignende måte, hvis det ikke bare er en hybrid av snegl /sneil/ og snile.
Sitater på bokmål i nynorsk tekst og omvendt

Spørsmål: Hvis man intervjuer noen som bruker bokmål, skal man da sitere vedkommende på bokmål eller nynorsk?

Svar: I utgangspunktet bruker man det samme språket i (muntlige) sitater som i teksten ellers. Nynorsk og bokmål er forskjellige skriftspråk, i likhet med for eksempel svensk og engelsk. En bokmålsskrivende journalist gjengir vanligvis både dialekt, muntlig nynorsk, engelsk og svensk på bokmål. En nynorskskrivende journalist gjengir vanligvis både dialekt, muntlig bokmål, engelsk og svensk på nynorsk. Hvis et medium redigeres bare på bokmål eller bare på nynorsk, jevnes alt vanligvis ut til det redaksjonelle språket. Nå kan det likevel være spesielle grunner til å gjøre unntak fra dette mønsteret. Det kan være at man vil legge på litt ekstra lokalkoloritt, eller at ordrett eller lydrett gjengivelse får fram viktige egenskaper ved intervjuobjektet. Noen ganger motsetter et intervjuobjekt seg å bli gjengitt på nynorsk eller bokmål. Man kan da føye seg etter vedkommende om man vil, som en gest, men man trenger ikke gjøre det. Hvis man sitererer noe intervjuobjektet har skrevet på bokmål eller nynorsk (i anførselstegn), bør man likevel la det stå uoversatt (eventuelt kan man få vedkommende til å godkjenne oversettelsen). Det har blitt vanligere enn før å sitere ordrett eller til og med lydrett. Språkrådet mener generelt at det er viktigere å få meningsinnholdet effektivt og tydelig fram enn å gjengi alle «overflatdetaljer» nøyaktig.
Hendelse

Spørsmål: Kan jeg som journalist bruke hendelse om en større ulykke? Eller er en hendelse snarere en filleting som at noen bulker bilen din?

Svar: En hendelse kan være nesten hva som helst. Hvis du vet at det har skjedd en ulykke eller et uhell, bør du bruke et av disse mer presise ordene i stedet for det vage (uønsket) hendelse. Alt som hender, er i prinsippet en hendelse, enten det er smått eller stort, negativt eller positivt (se Bokmålsordboka). Både språklig tradisjon og relevansprinsippet taler mot å bruke et ord med så vid betydning alene om f.eks. en ulykke eller et drap. Trend-ord Ordet hendelse brukes mye mer i mediene nå enn før. Også myndighetene har tatt i bruk ordet i forbindelse med overvåking av sikkerhetsrisiko og planlegging av sivile beredskapstiltak. Man snakker gjerne om «ulykker og andre uønskede hendelser». Denne risikoterminologien er nyttig til klassifisering (se for eksempel « Norsk kodeverk for uønskede pasienthendelser »), men den gjør ikke like mye nytte i allmennspråket eller i journalistspråket. Journalister bør alltid tenke over om de kan bruke mer presise ord.
Svigerbror og svigersøster?

Spørsmål: Det er mange som sier svigerbror og svigersøster for svoger og svigerinne. Er ikke det feil?

Svar: Ordene svigerbror og svigersøster står i både Bokmålsordboka og Nynorskordboka. Det er ikke galt å bruke dem. Svigerbror og svigersøster er brukt i mange dialekter, særlig nordpå. Men som du ser av statistikken nedenfor (søk i aviskilder ved Nasjonalbiblioteket), er svoger og svigerinne de vanlige ordene for disse familiemedlemmene i skrift. Det er flere grunner til at den norske ordbruken ikke er helt ens. For det første er ikke svoger og svigerinne entydige ord. For det andre er ikke sviger- og svoger - ord gamle norske arveord, men lån fra middelnedertysk, og det gikk nok lang tid før de slo rot i vanlig norsk folkemål. Dessuten fantes det mange steder helt andre ord for svoger og svigerinne i gamle dager, jamfør denne lista over slektsord. Søk etter verbror og versyster på lista. Legg også merke til de mer spesifikke termene systermann og brorkone for den ene typen svoger/svigerinne, altså søskens ektefelle.
Vanligste feil

Spørsmål: Hvilke ord blir oftest skrevet feil i norsk?

Svar: Det er et interessant spørsmål som vi dessverre ikke har fasitsvaret på. Normal 0 21 false false false NO-BOK X-NONE X-NONE /* Style Definitions */ table.MsoNormalTable {mso-style-name:"Vanlig tabell"; mso-tstyle-rowband-size:0; mso-tstyle-colband-size:0; mso-style-noshow:yes; mso-style-priority:99; mso-style-qformat:yes; mso-style-parent:""; mso-padding-alt:0cm 5.4pt 0cm 5.4pt; mso-para-margin-top:0cm; mso-para-margin-right:0cm; mso-para-margin-bottom:10.0pt; mso-para-margin-left:0cm; line-height:115%; mso-pagination:widow-orphan; font-size:11.0pt; font-family:"Calibri","sans-serif"; mso-ascii-font-family:Calibri; mso-ascii-theme-font:minor-latin; mso-fareast-font-family:"Times New Roman"; mso-fareast-theme-font:minor-fareast; mso-hansi-font-family:Calibri; mso-hansi-theme-font:minor-latin;} Hvis vi går ut fra søk som gj øres i nettversjonene av Bokmålsordboka og Nynorskordboka, kommer dessverre og interessant høyt opp på lista. Det er også mange som søker etter etterhvert i Bokmålsordboka. Riktig skrivemåte er etter hvert. Det er dessuten vanlig å skrive nysgjerrig feil (for eksempel som * nyskjerrig). Den vanligste feilen i nynorsk er av det grammatiske slaget. Ofte ser man presens passiv med -s, som i «det gjerast mange feil». Det skyldes påvirkning fra bokmål, det det er helt riktig å skrive «det gjøres mange feil». På nynorsk brukes partisipp i stedet: «Det blir gjort mange feil.»
Brillefin

Spørsmål: Eg lurer på opphavet til adjektivet brillefin.

Svar: Vi har diverre ingen sikre opplysningar om opphavet til ordet brillefin, som tyder ‘ glimrande, framfrå’. Dersom du ikkje er glad i mysterium, bør du ikkje lesa lenger. Det som er nokså sikkert, er at ordet brillefin har opphav i slang (jf. denne slangordboka frå 1952). Både brillefin og brillefint vart nytta i ei omsetjing av pressemannen Chr. A.R. Christensen frå 1930. Det fengde snøgt og vart brukt i ei heil rekkje bøker i 1930-åra. Det eldste dømet vi finn er frå 1926. Somme har meint at brillefin heng saman med brilledukat, ein gammal dansk gullmynt (ein såkalla skodemynt eller medaljemynt). På den var det bilete av eit par briller. Men tidsspennet mellom dukaten og den nemnde omsetjinga er mistenkeleg stort. Elles er jo ordet briller utvikla av beryllium, som òg har gitt opphav til beryll, som er ein edelstein (før òg skrive beril). Her kan det vera ein samanheng, men det er tvilsamt. Eit endå meir tvilsamt spor går i retning hårolja brillantine, og eit anna til den minste skrifttypen, brilliant. Ei kopling til adjektivet briljant er likevel ikkje utenkjeleg, jf. strålande og glimrande. I slang finst det jo kortvariantar som brill (av briljant; òg i engelsk) og glimm (av glimrande). Problemet er at dei er av nyare dato. Meir sannsynleg er det at vi har å gjera med tilsikta absurd ordlaging basert på meir motiverte samansetningar som hårfin og knivfin.
Seniorutvikler

Spørsmål: Heter det senior utvikler eller seniorutvikler på norsk (jamfør engelsk senior developer)? Og hva med forbokstaven?

Svar: Korrekt skrivemåte på norsk er seniorutvikler, jamfør seniorrådgiver, senioringeniør og så videre. Det skal være liten forbokstav i stillingstitler.
10 000 eller 10000

Spørsmål: Kan ein skriva 10000, eller må det vera 10 000 med mellomrom? Er det ulike reglar for tekst og formlar?

Svar: Det normale er 10 000, anten det er i løpande tekst eller i matematiske oppstillingar. Det finst eitt unntak, og det er i visse rekneark og liknande der maskina ikkje kan rekna rett dersom talet står med mellomrom. Ved firesifra tal er det valfritt med mellomrom: 1000 eller 1 000. Merk: Ikkje bruk punktum. Tips: Bruk det som på menyen heiter «hardt mellomrom», så dett ikkje nullane åleine ned på neste line.
Krøllalfa

Spørsmål: Kva kallar ein teiknet @? Kan det kallast «ved»?

Svar: Språkrådet har vedteke krøllalfa som namn på teiknet @. Ordet krøllalfa har vi i fyrste rekkje bruk for når det skal gjevast munnleg melding om e-postadresser. Då er det viktig at spesielle teikn blir omtalte på ein eintydig måte. Eksempel: ole punktum olsen krøllalfa ruskogrask punktum enno Dette gjev ole.olsen@ruskogrask.no Om ein skifter ut krøllalfa med ved eller noko anna tvitydig, risikerer ein at det blir teke bokstavleg. Ved kan lett bli oppfatta som bokstavrekkjefølgja <ved>.
Rørt vann

Spørsmål: Jeg leste nylig en artikkel hvor en politiker ble beskyldt for «å fiske i rørt vann». Hva vil det si, og hvor kommer dette uttrykket fra?

Svar: Dette uttrykket står slik forklart i Bokmålsordboka: ‘utnytte en forvirret situasjon til egen fordel’. Vi har fått det fra dansk. Slik står det hos språkforskeren og folkeminnesamleren Peder Syv, som levde fra 1631 til 1702: I oprørt vand er godt at fiske. Syv har trolig hentet det fra den greske dikteren Aristofanes (ca. år 400 f.Kr.). Aristofanes skrev at når man rørte opp vannet fra bunnen, var det lett å fange ål. I den store Norsk Ordbok fra Samlaget står det at andre ord enn rørt også er brukt, bl.a. opprørt, grumsut og særlig grugge vatn. På svensk sier de «att fiska i grumligt vatten».
Aioli eller aïoli?

Spørsmål: Det finnes en type hvitløkmajones som noen skriver aioli, andre aïoli (med to prikker over i-en). Hva er rett på norsk?

Svar: Vi anbefaler skrivemåten aioli, med vanlig i. Ordet står ikke i Bokmålsordboka, men det står i Nynorskordboka og i Tanums store rettskrivningsordbok, begge steder med vanlig i. Også Finn-Erik Vinje angir i boka Skriveregler (Oslo 2005) skrivemåten aioli. Skrivemåten aïoli er fra fransk, men fransk har ordet fra oksitansk (i Sør-Frankrike), der det skrives alhòli. Vi finner det også som katalansk allioli og spansk alioli. Oksitansk og katalansk alh / all betyr ‘ hvitløk’, mens òli er ‘olje’. I en del oppslagsverk benyttes skrivemåten aïoli. Tegnet med to prikker over i-en kalles trema og angir på fransk at a-en og i-en uttales rett fram hver for seg (som to stavelser). På fransk er dette tegnet mer nødvendig enn på norsk, fordi fransk uttale ville blitt /eoli/ dersom det ikke var med. Etter norske regler skulle skrivemåten aïoli tilsi en uttale som /a-i-oli/. Men dette er lite kjent utenom spesialistenes krets, og på norsk er det allerede etablert en uttale med diftong (/-ai-/ som i hai og kai) uansett hvilken variant som brukes i skrift.
Hei, hallo og komma

Spørsmål: Skal det stå komma etter Hei, og skal neste avsnitt starte med stor eller liten forbokstav?

Svar: Det skal berre stå komma dersom det kjem noko rett etter på same lina, slik: Hei, Sara Hei, alle saman! Dette gjeld både e-post, vanlege brev og trykksaker. Utropsteiknet er valfritt i begge tilfelle, og i begge tilfelle skal neste avsnitt innleiast med stor forbokstav. Det skal derimot ikkje setjast komma etter Hei eller andre tiltaleord som står åleine som innleiingshelsing. Det kan eventuelt setjast eit utropsteikn i staden. Altså til dømes slik: Hei! Har du det bra? eller: Hei, Sara Har du det bra? Legg merke til at teksten etter helsinga byrjar med stor forbokstav. Dersom framhaldet står på same lina, kan det vera best å setja eit skiljeteikn etter namnet, men elles gjeld den same regelen: Hei, Sara! Har du det bra? / Hei, Sara. Har du det bra? / Hei, Sara, har du det bra? Fleire tips om språkbruk i e-post kan du finne på nettsidene våre og i Statsspråk nr. 4–2008.
Forkortelser for måneds- og dagsnavn

Spørsmål: Hvordan forkortes måneds- og dagsnavn?

Svar: Forkortinger av månedsnavn har tre bokstaver, forkortinger av ukedagsnavn har to. Det heter altså: jan. feb. aug. sep. okt. nov. des. Mars, mai, juni og juli forkortes ikke, og vanligvis heller ikke april. De fleste ukedagsnavnene forkortes til to bokstaver, men nynorsk laurdag forkortes til tre: bokmål: ma. ti. on. to. fr. lø. sø. nynorsk: må. ty. on. to. fr. lau. su. Alle forkortelsene skal ha punktum til slutt i vanlig tekst. Det kan gjøres unntak for ordbøker og opplistende publikasjoner.
Berberis, kornell og mogop – enkel eller dobbel konsonant?

Spørsmål: Før vart berberiss skrive slik, med dobbel s. Men no ser eg i ei ordliste at ordet skal skrivast med enkel s, medan kornell får dobbel l og mogop får enkel p. Burde ikkje desse orda ha dobbelkonsonant til slutt, sidan den siste vokalen er stutt?

Svar: Skrivemåten av desse orda er regulert ut frå eit ortografisk hovudprinsipp: Det skal vere dobbelkonsonant etter kort trykktung vokal, slik som i kornell, men ikkje etter kort trykklett vokal, som i berberis og mogop.
Hvor kommer kul og kult fra?

Spørsmål: Er ordet kul/kult norsk? Hvor kommer det eventuelt fra, og hva betyr det opprinnelig?

Svar: Ordet har så å si to røtter, ei svensk og ei engelsk. Indirekte er det ikke helt uten rot i norsk heller. Adjektivet kul står i Bokmålsordboka: II kul a1 (sv) morsom, grei en kul film / ha det kult / den kuleste læreren på skolen Den svenske rota Ordet kommer fra svensk, ifølge Bokmålsordboka. Leiter man i svenske ordbøker, finner man mulige koplinger til finsk kyllä ‘ja (visst)’. Eventuelt settes det i forbindelse med kula ‘noe vellykket’, som skal være det samme som kule II 6 ‘varp’ i Nynorskordboka! Se Svenska Akademiens ordbok. S venskene har brukt ordet slik i over hundre år, lenger enn det har hatt den aktuelle betydninga i engelsk. Det kan også være snakk om vekselvirkning med en videreutvikling av romani kul ‘helt’, som mange kjenner fra uttrykket kul umulig. Den engelske rota Etter krigen har vi fått et ord fra engelsk som har smelta sammen med ordet ovafor, nemlig cool. Adjektivet cool, innlånt fra engelsk og tidligere oftest skrevet slik også på norsk, ble brukt om ei bestemt retning innafor jazzen i 1950-åra. Musikktermen cool står ikke i alle ordbøker. Skrivemåten bør være som i engelsk. Ordet var også i bruk om livsstil mer allment og betegna ei rolig, avslappa innstilling eller livsholdning. I nyere norsk er det nærmest et generelt plussord som til og med kan brukes om temmelig masete typer, bare de er populære. Dette ordet bør skrives kul. (En mulig nyanse er godt beskrevet i boka Munn til munn, 1996.) Det mye eldre uttrykket ta det kuli kommer fra engelsk coolly. Vi finner det i en norsk tekst allerede i 1874. Kanskje fantes det i sjømannsspråket allerede da. Eksempler med norsk skrivemåte dukker opp litt utpå nittenhundretallet (1911 og 1923). Svalhetens logikk Nylig skreiv noen til oss og fortalte at de brukte en dialektform av kaldt, nemlig /kælt/ i den samme betydninga som cool. Om dette er inspirert av cool eller er ei parallell utvikling, skal være usagt. Kjølighet og svalhet henger sammen med avslappethet og kontroll, så det er ikke utenkelig at lignende metaforer kan oppstå på nytt. Sval passer kanskje best av de nevnte synonymene, i alle fall heter kul type i islandsk slang svalur náungi. I norske dialekter betyr kjøleleg, kjøle(n) o.l. derimot det samme som kaldsleg, nemlig ‘fælt’ eller ‘veldig’, og det må det få lov til å fortsette med. Uansett hvor ordet stammer fra, passer det godt i norsk, og vi kan uttale det akkurat som vi skriver det. (Vi har dessuten lignende ord i norsk fra før, for eksempel kule ‘kulde’, som både er i slekt med cool og kan uttales kóle.) Men for mye og for lite skjemmer alt. Det er særdeles ukult å ha kul som det eneste plussordet i vokabularet!
Hvordan deler en ord som «trafikkork» ved linjeskift?

Spørsmål: Hvis en skal dele et ord som trafikkork ved linjeskift, blir det da «trafik-kork» eller «trafikk-kork»?

Svar: Den sløyfede konsonanten «gjenoppstår» i slike tilfeller. Det må skrives «trafikk-kork».
Når kom skrivemåten «likne» inn i bokmål?

Spørsmål: Jeg lurer på når skrivemåten likne ble innført i bokmål, og hvorfor skattemyndighetene lenge foretrakk den. I skatteetaten skrev de tidligere nesten bare likne og likning. I dag brukes også ligne og ligning, ser det ut til. Er det fordi ligningsloven har g?

Svar: Skrivemåten likne ble tillatt på bokmål (den gang kalt riksmål) i 1917 og fullt ut sidestilt med ligne i 1938. Bruken av likne i skatteetaten må sees i sammenheng med navnene på likningskontorene rundt omkring i landet. Det har vært et mål at statsorgan skal ha navn som passer på både bokmål og nynorsk, både av språkpolitiske og praktiske grunner. På nynorsk kan det bare hete likne med k, og når bokmål har valgfrihet, gir løsningen seg selv: likningskontor. At nynorskkommuner og kommuner som bruker begge målformer, til sammen har vært i flertall, styrker grunnlaget for denne løsningen. Det har sikkert vært praktisk å bruke formene likne og likning i vanlig tekst når man først hadde k i navnet på kontorene. Hva som står i ligningsloven, er ikke formelt avgjørende, men det kan godt hende at det er en påvirkningsfaktor i dag. Likne kom inn i bokmål fordi uttalen med - k - var vanlig i norsk talemål rundt omkring i landet (trolig vanligere enn i dag), og dessuten viste den bedre sammenhengen med adjektivet lik (jf. dansk lig). Likne har gjort det bedre i bokmål enn rekne (som kom inn som sideform samtidig), men dårligere enn blekne (som ble tilrådd framfor blegne i 1917).