hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Brain drain = hjerneflukt

Spørsmål: Kva skal vi kalla brain drain på norsk? Eg siktar til det fenomenet at høgt kvalifiserte og velutdanna personar forlèt heimlandet fordi dei får betre arbeidsvilkår andre stader?

Svar: Bruk gjerne hjerneflukt. Det har vore lansert mange norske avløysarord for uttrykket: hjerneflukt, intelligensflukt, forskarflukt, ekspertflukt, ekspertutvandring, intelligenstapping og hjernetapping. Fagnemnda i Norsk språkråd meinte i si tid at ekspertflukt og ekspertutvandring var best, mellom anna fordi orda er sjølvforklarande og ikkje har uheldige assosiasjonar. Men metaforbaserte uttrykk fungerer ofte godt når dei er innarbeidde, anten metaforen har vorte til i engelsk eller norsk. Det er ikkje noko avgjerande i vegen for å omsetja brain drain direkte. Hjerneflukt er ikkje ei heilt direkte omsetjing, men ordet er både meir forklarande og stuttare enn hjernetapping. Somme meiner altså at ordet er for negativt ladd, men det problemet ligg i grunnen i engelsk. Til slutt eit søk i aviskjelder (NB n-gram):
Jævlast

Spørsmål: Kvifor står ikkje uttrykket å jævlast/jævles i ordlistene? Det er eit folkeleg uttrykk med lang tradisjon og godt fotfeste i fiskeri og arbeidarkultur langs heile kysten.

Svar: Ordet står visst berre i éi ordbok, Norsk Ordbok frå Det Norske Samlaget, band 1: djevlast ‘mødast, ha mykje bry’, døme: «æg sto … å jævlas me ei garnfilla» (sitat frå Vett og uvett). Andre døme frå litteraturen: «det e her i nord vi har jævlast mæst med overgangen fra reint hagebruk i den frodige Edens hage og tell bureising på ei så skrinn og mager jord» (Oluf i Dokker kan flire av Arthur Arntzen (1996)). I svensk er det mykje meir utbreitt, men nærmast i motsett tyding brukt om personar: att (d)jävlas med, som nærmast er ‘å plage’. Denne tydinga finst òg i norsk. I eldre svensk finn vi elles den same tydinga som i ordboka ovanfor. Dette er eit ord som ikkje står så ofte på prent. Det er nok forklaringa på at ordbøkene ikkje har fanga det opp. Men det burde nok ha stått i fleire ordbøker, for du har rett i at det blir brukt mange stader. Men kvifor står det med dj- der vi finn det? Jau, av same grunn som vi finn /jup/ under djup. Og kvifor ikkje med æ? Jau, fordi /æ/ kan reknast som valfri uttale av e i nynorsk. Skriv gjerne at du djevlast med noko, og uttal det som du vil.
Å skjære alle over én kam

Spørsmål: Jeg skulle gjerne hatt en forklaring på hvordan uttrykket å skjære alle over én kam oppstod. Det er mange som skriver uttrykket om på merkelige måter, for eksempel å gre alle med én kam.

Svar: Å skjære alle over én/samme kam er den vanligste måten å skrive dette på. Det betyr ‘å behandle eller bedømme alle på samme (raske og overflatiske) måte’. Tenk på frisøren som klipper (skjærer) hårene over en kam. I Evensberget og Gundersens oppslagsbok Bevingede ord (1991) er opprinnelsen forklart slik: Hos Erasmus Roterodamus (1466–1536) finner vi talemåten «lage alle sko over én lest». Den var siden alminnelig i Tyskland, der man også hadde en annen, lignende vending: «å skjære over én kam», dvs. at frisøren når han skulle klippe hår, løftet det opp med en kam og så klippet. Vi har visstnok fått begge disse vendingene fra tysk. I innledningen til sin ordspråksamling har Peder Syv: «Skjære alt over én kam». Uttrykket egner seg ypperlig til å advare mot både sosial båssetting og fordommer mot folkeslag. Aasmund Olavsson Vinje skriver i Bretland og Britarne (1873) at ord som «skjera [= skjer] alle yver ein Kamb ero alltid urimelege, naar det er Tale um eit heilt Folk». Skjære/klippe? I det tilsvarende tyske uttrykket brukes scheren i betydningen ‘klippe’, men også i dansk og norsk brukte man før gjerne ordet skjære om fjerning ved hjelp av saks. For eksempel kunne frisør hete hårskjærer. Varianten klippe over én kam er logisk, men det blir litt som kjerringa mot strømmen å bruke det (jf. «Klippe, klippe, sa kjerringa»). Språket kan være svært konservativt i faste uttrykk. Det er altså tryggest å bruke varianten skjære over én/samme kam. Kjemme/gre? Å gre alle med samme kam er også en uskikk, som skolehelsetjenesten godt kunne advart mot i lusesesongen. Men det kan nok ikke brukes helt på linje med skjære over én kam. Vi finner lignende uttrykk med verbet kjemme langt tilbake, jf. landsmål kjemba alle med éin kam og norsk-dansk kæmme alle med den samme kam (prosten i Ibsens Brand). Disse variantene gir metaforisk mening på egne vilkår, men de peker vel mest mot lik behandling (jf. eldre norske uttrykk som gje alle av same skåla eller gammalnorsk baka ǫ llum eitt), mens skjære alle over én kam like gjerne kan gjelde vurderingen som behandlingen. Preposisjonsvalg Det har blitt brukt forskjellige preposisjoner mellom skjære alle og én kam; vi finner over hundre år gamle eksempler på under, og med er jo ikke ulogisk. Men vi anbefaler som sagt ordlyden i overskriften. Nødløsning Hvis man ikke husker hva det heter, kan man ty til det enklere «å ta alle under ett», men det blir jo mye tammere.
Er tyrkisk et arabisk språk?

Spørsmål: Jeg er elev i videregående skole og kommer opprinnelig fra Tyrkia. Norsklæreren min påstår at tyrkisk er et arabisk språk, og sier at det står i læreboka. Jeg er helt uenig. Men hva slags språk er egentlig tyrkisk?

Svar: Nei, tyrkisk er absolutt ikke i slekt med arabisk. Tyrkisk hører til det som kalles den tyrkiske språkfamilien. Noen av de andre språkene i denne gruppa er aserbajdsjansk, usbekisk, kasakhisk og uigurisk. Det er ille dersom påstanden du viser til, står i læreboka. Du bør ta dette opp med læreren din på nytt. En annen sak er at det finnes mange arabiske lånord i tyrkisk, slik det også finnes i persisk, urdu osv. Grunnen til det er religiøs og kulturell påvirkning. Tyrkisk ble i mange hundre år skrevet med det arabiske alfabetet, og skriftspråket var temmelig sterkt påvirket av arabisk. Det latinske alfabetet, som både norsk og tyrkisk nå bruker, ble innført i Tyrkia av Kemal Atatürk så seint som i 1928. Dersom du er interessert, kan du lese mer om slike emner i artikkelen Språk og identitet i Tyrkia.
Kva skal stå etter Hei og etter Kjære?

Spørsmål: Når ein innleier eit brev med eit Hei eller God dag som står åleine på lina (eller berre med namn etter), skal ein då nytta komma, punktum, utropsteikn eller ingenting? Og kva skal stå etter Kjære?

Svar: Når helsingar som Hei, Hallo og God dag står åleine på lina, skal det ikkje setjast komma eller punktum etter. Står det eit namn etter helsingsordet, skal det setjast komma føre namnet (ikkje etter). Utropsteikn til slutt er valfritt. Litt andre reglar gjeld for Kjære, sjå andre bolken nedanfor. Alt som står nedanfor, gjeld òg e-post. Men i korte meldingar der ein ikkje har nytt avsnitt etter helsinga, må ein setja punktum etter dersom ein ikkje vel utropsteikn. Reglane gjeld sjølvsagt bokmål så vel som nynorsk. Komma berre mellom helsinga og namnet Alternativa er altså: Hei Hei! Hei, Anna Hei, Anna! Den same regelen gjeld for alt frå Hallo til God dag. (Men etter Gratulerer må ein nesten ha med utropsteiknet!) Regelen gjeld òg om ein tek med etternamnet, men mange tykkjer at det er rart å kombinera det uformelle Hei med etternamn, og at Hei gjer seg best mellom vener og kjende. Ein kan difor gjerne bruka God dag, NN og Gode NN oftare når ein skriv til nokon ein ikkje kjenner godt, og ein kan reservera utropsteiknet for spesielle høve. Hei er ein interjeksjon, eit utropsord, så etter gamle reglar skal det stå utropsteikn etter. Men det har gått inflasjon i helsinga, så utropsteikn kan av og til verka overdrive. Den som skriv, må få velja i samsvar med situasjon, mottakar og sinnsstemning. Utropsteikn er nok vanlegast når ordet står åleine. Ikkje komma mellom Kjære og namnet Kjære er ikkje ein interjeksjon, så her har utropsteiknet aldri vore obligatorisk. Det er valfritt, som ein humørmarkør. Kjære står dessutan direkte til namnet (til den «kjære» personen), og difor skal det ikkje vera komma etter ordet. Kjære Anna Kjære Anna Etternamn Kjære Anna! (Kjære Anna Etternamn!) Same regelen gjeld for Gode. Neste avsnitt Merk at fyrste lina i neste avsnitt alltid skal innleiast med stor forbokstav: Kjære Anna / Hei, Anna! Her har det regna to veker i strekk!
Lett og løs på tråden

Spørsmål: Hvorfor heter det at en løsaktig person er løs eller lett på tråden? Er det fordi klærne sitter løst, altså at man gjerne kaster dem?

Svar: Mange tror at det er derfor, og da betyr det jo på en måte det for dem. Men det er ikke den opprinnelige betydningen. Opprinnelig kan det ha handlet om å spinne løst og dårlig. Om ikke det stemmer, kan det hende at tråd i dette uttrykket kommer av det norrøne troð ‘trinn, trakk’, og da handler det enten om å trå løst eller å trå lett (se under betydning 8.1. i Ordbog over det danske Sprog). Den siste teorien styrkes av at en lettferdig person på svensk også kan være ‘lätt på foten’, ja, selve ordet lettferdig peker i samme retning. For språkbrukerne kan løs i dette uttrykket lett smelte sammen med løs i løsaktig og uttrykk som løse kvinner, eller med laus i lauslynt og lignende. Hele uttrykket har vi nok helst fra dansk, så vi får kanskje overlate til danskene å løse mysteriet med opprinnelsen. Se ellers Se Hjalmar Falk: Vanskabninger i Det Norske Sprog (1894, s. 35).
Å tvitre på Twitter, ei tvitring eller ein tweet?

Spørsmål: Kva meiner Språkrådet om fornorsking av orda Twitter og tweet? Og kva for verb passar det å bruke om det å publisere noko på Twitter?

Svar: Vi tilrår å bruke verbet tvitre om det å skrive noko på Twitter. Det ein tvitrar, er ei twittermelding eller tvitring. Twitter i seg sjølv er eit beskytta merkenamn, så her tilrår vi ikkje bruk av enkelt-v. I samansetningar kan ein anten bruke stor forbokstav og bindestrek (Twitter-melding) eller droppe bindestreken og bruke liten forbokstav (twittermelding). Verbet tvitre kling godt på norsk. Det liknar på vitre, som tyder ‘varsle, gje melding’ samstundes som det minner om kvitre. Faktisk finst det òg belegg for verbet tvitre med tydinga ‘kvitre’ i norske dialektar, sjå Norsk Ordbok. Sjølve meldinga kan gjerne kallast ei tvitring. Substantivet tvitring er avleidd av verbet tvitre, og skal altså skrivast med enkelt-v.
Ettersom, etter som og alt etter som

Spørsmål: Kva er rett av ettersom i eitt ord og etter som i to ord? Kva med alt etter som?

Svar: Både ettersom og etter som er rett, men tydinga er ulik. Stutt sagt er ettersom ‘fordi’ og etter som ‘etter kvart som’. Meir utbrodert: ettersom = sidan, fordi: ettersom det er fredag, har vi fri i morgon etter som 1 alt etter (s)om, avhengig av om: dei var ute eller inne etter som det var dårleg eller godt vêr etter som 2 etter det som, i samsvar med det som: etter som dei fortel, er han bra no etter som 3 (tidstyding) etter kvart som: han åt opp bæra etter som han fann dei Frasen alt etter som knyter seg til tyding 1 ovanfor, difor skal han skrivast i tre ord.
Offiserer og mannskap til sjøs (felles betegnelse)

Spørsmål: Hvilket ord eller uttrykk vil best betegne alle som er ansatt og arbeider om bord på et skip, altså både offiserer og mannskap?

Svar: Ifølge Bokmålsordboka er det besetning som er samletermen for mannskap og offiserer på et skip. Besetning kan brukes også på nynorsk. Mannskapet er skipsbesetningen minus skipsføreren (dvs. kapteinen) og offiserene (eventuelt hele befalet). Det er en viss tradisjon for å bruke mannskap litt videre. I Norsk Riksmålsordbok står det om mannskap: (sjøkrigsv. også:) besetning (fraregnet befal og underbefal); sjøu. (efter sjøfartsloven) alle som er ansatt under skibsføreren i et rederis tjeneste (i almindelig sprogbruk sedv. fraregnet også officerene) Og videre om skibsmannskap: sjøu. besetning på skib utenom skibets fører (på passasjérskib også fraregnet restaurasjons- og tjenerpersonale). I Den Danske Ordbog står det at mandskab e r en ‘ gruppe personer der udfører et stykke arbejde i fællesskab fx besætningen på et skib’. Men det vanligste har altså vært å holde offiserene utenom.
Webdesign

Spørsmål: Kan man bruke web design på norsk, eller finnes det et norsk synonym? Hva kan jeg, som er web designer, eventuelt kalle meg?

Svar: Webdesign og webdesigner blir brukt mye i norsk og bør derfor skrives i ett ord. I stedet for design kan en på norsk ofte bruke formgiv(n)ing eller utforming og i noen sammenhenger konstruksjon. For web- kan man eventuelt bruke vebb eller vev, eller nett, selv om det strengt tatt er et videre begrep. Vevutforming er lite brukt. Utforming av nettsider og nettdesign er brukt en del.
Koste skjorta

Spørsmål: Hvor kommer uttrykket det koster skjorta fra?

Svar: Å koste skjorta kommer fra svensk. Grunnlaget for uttrykket er at man nødig gir fra seg skjorta. Redaktøren for Skandinavisk ordbok, Birgitta Lindgren, nevner i en artikkel (LexicoNordica nr. 8) at dansk, norsk og svensk har tre uttrykk som betyr det samme: dansk: koste det hvide ud af øjnene svensk: kosta skjortan norsk: koste flesk (også kjent i svensk, og tidligere i dansk) Alle tre uttrykkene er brukt i norsk i dag. Koste flesk er eldst i dialektene, og det er naturligvis svinekjøtt det har handlet om for de fleste som har brukt uttrykket (ikke Antonios pound of flesh i Shakespeares Kjøpmannen i Venedig). Se f.eks. denne visa fra 1893, der poteten koster flesk. Koste det hvite ut av øynene kom tidlig inn i litteraturen og høyere talemål, men ble ikke allment utbredt. Uttrykket koste skjorta har ikke vært allment brukt i norsk lenge, men det har nok vært brukt sporadisk langt tilbake. Det engelske uttrykket cost you the shirt off your back er visst en påvirkningskilde, for i litteraturen ser vi tidlig koste skjorta i oversettelser. Ellers var å spille skjorta av noen kjent i norsk før å koste skjorta. Fleskeprisen faller Etter som flesk (særlig kjøpt i Sverige) er blitt relativt rimeligere for folk flest, er det blitt et dårligere symbol på det dyre. Men klær er også blitt billigere, så skjorta er ikke en opplagt avløser for flesket. Likevel det er ingen tvil om at det er skjorte-uttrykket som sprer seg mest i norsk for tida. Her ser vi utviklingen i avisspråket: Ser vi på infinitiven, er trenden enda tydeligere:
I eller på Haiti?

Spørsmål: Heter det «i» eller «på» Haiti?

Svar: Tradisjonelt heter det helst «på Haiti», men i dag anbefales «i Haiti» når man sikter til staten, og «på Hispaniola» når man sikter til øya. Språkrådet har etter et vedtak 22. november 2000 anbefalt Hispaniola som navn på øya som er delt mellom staten Haiti i vest og Den dominikanske republikk i øst. Columbus kalte hele øya Hispaniola. Etter frigjøringskampen tidlig på 1800-tallet ble navnet Haiti brukt både om øya og om staten vest på øya. Haiti var urfolkets navn på hele øya. I vanlig norsk tale og skrift må man regne med å se «på Haiti» brukt for både «på øya Hispaniola» og «i staten Haiti».
Kursivering av namn på universitet og andre institusjonar

Spørsmål: Skal universitetsnamn kursiverast eller markerast på anna vis?

Svar: Nei, institusjonsnamn skal til vanleg ikkje kursiverast eller setjast i hermeteikn. Det er nok med stor førebokstav.
Hermeteikn + kursiv?

Spørsmål: For tida skriv eg ei bok med mykje sitat frå aviser. Er det nok at eg kursiverer den teksta som er sitat, eller må eg ha sitatteikn i tillegg?

Svar: Ein skal helst ikkje bruke kursiv og hermeteikn på ein gong. Du bør her halde deg til hermeteikn og sløyfe kursiven.
Genus, sosialt kjønn?

Spørsmål: Fins det ikke noe enkeltord på norsk for det som kalles iscenesatt kjønn eller samfunnsfortolket kjønn? Dette kalles gjerne genus på svensk og gender på engelsk.

Svar: I norske medier har det vært skrevet om sosialt kjønn som noe annet enn biologisk kjønn i alle fall sia 1970-åra. I sosialt ligger vel da det samme som i iscenesatt og samfunnsfortolket, som du bruker. Ingen av disse betegnelsene har vært diskutert i Språkrådet, men sosialt kjønn er i alle fall et helt kurant uttrykk. Det samme gjelder f.eks. (tradisjonelle) kjønnsroller. I språkvitenskapen har en alltid hatt behov for å skille mellom genus (grammatisk kjønn) og sexus (biologisk kjønn). Så vidt vi veit, springer både bruken av gender på engelsk og bruken av genus på svensk ut av betydningstradisjonen innenfor grammatikken (jf. hankjønnsord, hunnkjønnsord, intetkjønnsord). Ordhistorisk (etymologisk) er latin genus det samme som norsk kjønn, mens latin sexus henger sammen med et verb secare, som betyr ‘å skille’, jf. de to delene av menneskeheten. Også på norsk kunne genus i og for seg vært tatt i bruk om sosialt kjønn, som i engelsk og svensk. Men foreløpig er det visst lite brukt, og det spørs om det ville fungert særlig opplysende. I tillegg til sosialt og biologisk kjønn har vi begrepet juridisk kjønn. Se ellers artikkelen kjønn i Språkrådets termwiki.
Boktitlar i hermeteikn eller kursiv?

Spørsmål: Kva er regelen for markering når ein gjev att tittelen på ei bok?

Svar: Boktitlar set ein vanlegvis anten i hermeteikn («Halvbroren») eller i kursiv (Halvbroren). Kursiv er vanlegast i meir akademisk tekst. Kortare tekstar og delar av større verk (noveller, songar, dikt, kapittel) står gjerne i hermeteikn (t.d. «Til min Gyldenlak» av Wergeland).
Markering av partinavn

Spørsmål: Skal navn på partier settes i kursiv eller hermetegn?

Svar: Nei, det skulle ikke være nødvendig å markere slike navn verken på den ene eller andre måten, og det er heller ikke særlig vanlig.
Senioritet

Spørsmål: Er senioritet et greitt ord å bruke på norsk? Det blir mellom anna nytta av kommunikasjonsbyrå, og Google viser ein god del treff. Sambuaren min, som er journalist, meiner at senioritet ikkje kan nyttast på norsk, men eg tykkjer det er ein sær synsmåte.

Svar: Ordet kan brukast, men det kan vere gode grunnar til å velje etablerte norske ord i staden. Søk på nettet og i ein stor database over norske avistekstar syner at ordet senioritet er lite nytta i allmennspråket, men blir brukt ein del i visse bransjar. Slår ein opp i engelske ordbøker, ser ein at seniority har fleire tydingar. Her er eit utklipp frå ordboka Merriam-Webster: Det er ikkje opplagt at alle vil skjøne kva som er meint med senioritet. I mange tilfelle har vi allereie ord i norsk som dekkjer det som ligg i det engelske ordet, t.d. tenestetid, ansiennitet, (høgare) alder eller (høgare) rang. Det er liten grunn til å bruke senioritet der det etablerte norske ordet er dekkjande.
Ein eidar / en eider

Spørsmål: I ei nettavis las eg om «eidaren Azar Karadas», ein kjend fotballspelar. Kva er ein eidar?

Svar: Ein eidar (bokmål: eider) er ein person frå (tidlegare) Eid kommune i Sogn og Fjordane. (Ein som bur i bygda Eide i Møre og Romsdal, heiter derimot eidsar (bokmål eidser), lokalt tradisjonelt uttalt med stum d.) Sjå elles lista « Innbyggjarnamn » på nettsidene våre. Opplysningane her er henta både frå språkbrukarar på staden, særleg dei med best kjennskap til den lokale munnlege tradisjonen, og frå skriftlege kjelder, mellom anna Norsk stadnamnleksikon, utgitt på Samlaget.
Coach: norsk bøying

Spørsmål: Kan de fortelje meg kva som er rett bøying av substantivet ein coach?

Svar: Det er ikkje fastsett noka offisiell bøying for dette ordet. Men du kan trygt bøye det på denne måten: ein coach – coachen – coachar – coachane Og på bokmål: en coach – coachen – coacher – coachene
Er vi oppmerksom eller oppmerksomme på det?

Spørsmål: Jeg vet at oppmerksom heter oppmerksomme i flertall (for eksempel: «Vi er svært oppmerksomme!»). Men hva når ordet står sammen med på? Skal uttrykket oppmerksom på bøyes til oppmerksomme på i flertall?

Svar: Det er valgfritt etter bli og være. Eksempel: Vi er oppmerksom(me) på dette! Flertallsbøyning med -e er på frammarsj. I det faste uttrykket med gjøre sløyfes flertallsbøyningen oftest: Vi gjør dere oppmerksom på det og det / De gjorde oss oppmerksom på det og det. Dette henger delvis sammen med at objektet ofte utelates: Vi gjør oppmerksom på det og det.
Kvitter og signer

Spørsmål: Vi utvikler et elektronisk journalsystem for sykehus, der to av de vanligste operasjonene er å kvittere og å signere. Typiske kommandoer blir da «Kvitter» og «Signer». Noen mener det skal være akutt aksent over e-en i imperativformene for å unngå forveksling med substantivet «kvitter» og presensformen «signer», altså «Kvittér» og «Signér». Er dette riktig?

Svar: Det skal ikke være noe aksenttegn i slike imperativformer. Det riktige er å skrive «Kvitter» og «Signer». Det skal mye til å tolke disse skrivemåtene feil i sammenhengen.
Limpinnen

Spørsmål: Kva er opphavet til uttrykket å gå på limpinnen, altså å la seg narra?

Svar: Opphavleg er ein limpinne ei fuglefelle. Uttrykket er kjent frå tysk på 1500-talet. I Ordbog over det danske Sprog står det: Lim-pind […] om pinde, besmurte med (fugle)lim, som anbringes rundt omkring i buske, saaledes at smaafugle (hidlokkede ved lokkefugle i bur) kan sætte sig derpaa og blive hængende fast. Under Lim-stang finn vi: sv. limstång, ty. leimstang; […] en i tidligere tid til fuglefangst anvendt stang, som var besmurt med (fugle)lim, ell. hvortil smaa, med (fugle)lim besmurte pinde var fæstede. Etter den same ordboka ser det ut til at fuglefangst med limpinne vart forbode i Danmark 1921.
Mediene eller media?

Spørsmål: Hvordan bøyes ordet medie i flertall? Jeg finner det ikke i ordboka!

Svar: Ordet medie finnes ikke i rettskrivningen. Det heter medium, og det bøyes akkurat som f.eks. akvarium: et medium – mediet – medier – mediene ELLER media (bokmål) eit medium – mediet – medium – media (nynorsk) Institutt for medier og kommunikasjon blir altså på nynorsk Institutt for medium og kommunikasjon. Massemedium og multimedium bøyes som medium alene. Sammensetningsformen er medie- i begge målformer: mediebransjen, multimedieteknologi. Det er parallelt med sammensetninger med andre ord på -ium, som studiepoeng og laboratorieforsøk (av studium og laboratorium). Merk at (alle) media i bestemt form flertall på bokmål kan regnes som en radikal form på linje med f.eks. (alle) amfibia, podia, epla eller husa. Skal man være konsekvent, bør man da skrive husene som er omtalt i mediene / husa som er omtalt i media. Ofte brukes media uten rot i bøyningssystemet, jf. Aftenposten multimedia, der det siste vel betyr det samme som multimedier. Media i ubestemt flertall har riktignok vært innenfor rettskrivningen før (flere massemedia), men hverken dette eller media brukt som et ubøyelig massesubstantiv regnes som korrekt i dag.
Heldiggrisen!

Spørsmål: Hvem er denne grisen som så mange misunner?

Svar: Ifølge Ivar Trytis Språkets ville vekster har grisen i folkefantasien blitt oppfattet som et lykkedyr. Tyskerne sier «Du hast Schwein gehabt» (‘du har hatt flaks’), og på norsk snakker vi om heldiggriser. Tryti forteller at de første sparegrisene som dukket opp på 1600-tallet, ofte var utstyrt med et lykketegn i munnen – en firkløver eller en hestesko. Vi har også griseflaks og svinehell. Om det siste sier Den Danske Ordbog: «stammer måske fra skyttefester el.lign. hvor et svin var udsat som trøstpræmie for den ringeste deltager ». Det finnes også en teori om at heldiggriser opprinnelig er griser som slapp unna slaktekniven før jul. Den statistiske sjansen for at en slaktegris skulle unnslippe, var ikke stor. En måtte ha stor flaks, ja, griseflaks. Men bortsett fra logikken er det visst ikke mye som støtter opp om denne teorien.
Hundene er løs eller løse?

Spørsmål: I entall heter det hunden er løs, men hva heter det i flertall? Hundene er løs eller hundene er løse?

Svar: Begge deler kan brukes, eventuelt med en nyanse. Man kan trygt skrive hundene er løse med flertallsbøying av adjektivet løs, slik vi bøyer andre adjektiv i samsvar med subjektet (hundene er brune, hundene er sultne osv.). Men vi kan også la løs stå ubøyd. Vi kan på den måten uttrykke en forskjell mellom det å ‘være ubundet’ (hundene er løse) og det å ‘være sluppet løs’ (hundene er løs). Tar vi med sluppet, heter det helst hundene er sluppet løs; her motvirkes flertallsbøying av at slippe løs er et fast uttrykk. Men grammatikken omkring løs og løst i norsk er mer mangslungen enn noen regel kan forklare. Se artikkelen løs el laus i Bokmålsordboka og særlig artikkelen laus i Norsk Ordbok.