hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Slippe katten ut av sekken

Spørsmål: Jeg vet at dette faste uttrykket betyr ‘å avsløre noe’ eller ‘å komme med en oppsiktsvekkende opplysning’. Men hva kommer det av?

Svar: Det er usikkert, men det kan hende at det opprinnelig handler om å selge en katt og ta betalt for en grisunge eller et annet dyr. Når katten kommer ut av sekken, blir det oppstandelse. Hvis dette stemmer, kan det sees i sammenheng med det eldre å kjøpe katta i sekken. Vi har trolig uttrykket fra engelsk, der det heter to let the cat out of the bag. (Merk at man på engelsk sier to buy a pig (ikke en katt) in a poke; man nevner altså den ønskede grisen i stedet for den virkelige katten.) Det er visst mindre enn hundre år gammelt i norsk litteratur og opptrer til å begynne med mest i oversettelser. Søk på nb.no gir: bokmål 1926, første gang med «katta» 1939, nynorsk 1929. Dansk har det samme uttrykket. På svensk heter det «… ur säcken», og på nynorsk bruker man gjerne «… or sekken». (Ur/ or står til i slik av står til på.) En mindre sannsynlig forklaring går ut på at man i den engelske marinen tok strafferedskapet den nihalede katten ut av sekken.
Dobbelstandard?

Spørsmål: Eg ser av og til formuleringa dobbelstandard, dobbeltstandard eller doble standarder i avisene, men er dette god norsk?

Svar: Doble standardar kan nok ikkje kallast feil. Når det gjeld moralske spørsmål, bør det likevel heite dobbeltmoral på norsk, som det alltid har gjort. På nynorsk kan det òg heilta dobbelmoral utan -t-. Ordet dobbeltmoral er i Kirkebys Stor norsk engelsk ordbok omsett med a double set of morals og a double standard (of morality). Double standard kan elles tyda dobbel(t) myntfot.
Goodie bag med giveaways

Spørsmål: Kva kan «goodie bag med giveaways» heite på norsk? Og kva er det eigentleg?

Svar: Kvifor ikkje kalle det godtepose med smågåve? Ved semesterstart på universitetet og på seminar med bedrifta hender det at nokon deler ut posar med ymse småting, oftast reklameartiklar, såkalla strøartiklar. På engelsk kallar ein gjerne denne posen goodie bag og innhaldet giveaway(s). Det engelske goodie bag tyder i grunnen ikkje noko anna enn det norske godtepose. Men det er da slett ikkje alltid godter i desse reklameposane? Nei, men det er det ikkje i engelsktalande land heller. Engelsktalande brukar språket på kreativt og metaforisk vis når dei legg anna en godter i «godteposane» sine. Dersom vi brukar goodie bag på norsk utan å tenkje på at det eigentleg tyder ‘godtepose’, forsvinn det metaforiske poenget som ligg i den engelske ordbruken. Særleg reklamefolk bør vere opptekne av å bruke ordet godtepose, for dersom goodie bag på norsk berre blir bruka i tydinga ‘pose med reklameprodukt ’, blir det einsidig assosiert med reklame, og det kan redusere marknadsføringsverdien. Noko av det same kan seiast om amerikanismen giveaway. Dette ordet blir bruka i litt ulike samanhengar, men som regel tyder det gåve. Gåve - kan også brukast som framledd i samansetjingar, men i forretningslivet har somme begynt å bruke gibort - i staden, som i gibortpris. Slike samansetjingar (verb + adverb + substantiv) er uvanlege i norsk. Dersom det verkar overdrive å kalle små reklameartiklar for gåver, kan vi vurdere andre ord, som smågåver eller samansetjingar med gåve -, til dømes gåveartiklar (eller for så vidt gibortartiklar). I samsvar med det kan ein kalle goodie bag for gåvepose, men da mistar ein det metaforiske poenget som ligg i godtepose.
Forkorting av organisasjonsnummer, fødselsnummer og personnummer

Spørsmål: Korleis skal eg forkorte orda organisasjonsnummer, personnummer og fødselsnummer?

Svar: Skriv org.nr. p.nr. f.nr. Merk at dei to siste er mindre kjende (eller kjennelege) og berre bør brukast der tydinga går klart fram av samanhengen! Stor forbokstav skal berre brukast der det ville vore rett med stor forbokstav i det fullt utskrivne ordet.
Skal det være -ing eller -ning?

Spørsmål: Fins det regler for bruken av -ing og -ning som avledningssuffiks på bokmål?

Svar: Du bør slå opp i ordboka hvis du er i tvil, for det finnes ikke allmenne regler, bare mønster og tendenser. Noen ganger kan ing- avledningen av et verb betegne selve handlingen, mens ning- avledningen viser til resultatet av handlingen eller har en annen mer eller mindre konkret spesialbetydning: bygging (av hus) – bygning (det som er bygd) rydding (av tomta) – rydning (i skogen) skaping (av et kunstverk) – skapning (det som er skapt) fletting (av kurver) – fletning (selve flettverket i kurven) lysing (med lykt) – lysning (i skogen) strekking (av tøy) – strekning (veistrekning) trekking (av garn) – trekning (i Pengelotteriet, i ansiktet) Ordet på -ning står gjerne for noe typisk tellelig. Mange gamle ord av det litt formelle slaget har - ning nokså uavhengig av denne logikken. Det gjelder særlig ord som begynner på an-, be-, for-: anmerkning, ansøkning, bevilgning, erstatning, formodning Mange ord kan ha -ing eller -ning uten at det spiller noen avgjørende rolle for betydningen: rettskriv(n)ing, forsk(n)ing, bøy(n)ing Suffikset -ing brukes mer enn -ning som rent verbalsubstantiv (om handling). Det heter hopping, dansing, synging, baking og så videre. Det er også -ing som er det produktive ordlagingselementet – det som brukes ved nylaginger og øyeblikksdannelser. Avledninger på -ing konkurrerer med (og utkonkurrerer ofte) eldre avledninger med suffikset -else: bearbeidelse > bearbeiding, bileggelse > bilegging, drøftelse > drøfting, ransakelse > ransaking, forkortelse > forkorting, igangsettelse > igangsetting Det finnes også rent lydlige grunner til at ord har fått -ing eller -ning, men det blir for komplisert å ta opp dette her.
Preventivitet?

Spørsmål: Er det mulig å skrive preventivitet i stedet for f.eks. preventiv effekt? Ved mange liknende adjektiv kan en jo bare legge til -itet og få et substantiv (jamfør objektiv > objektivitet, stabil > stabilitet osv.)?

Svar: Preventivitet står per oktober 2022 ikke i norske allmennordbøker. Søk i norske tekstkorpus gir svært få treff. Som du peker på, er preventivitet bygd opp i samsvar med ordlagingsmønstrene, så dersom ordet virkelig trengs, må det kunne tas i bruk. Men en bør jo spørre seg hvor formålstjenlig det er å bruke et ord som knapt eksisterer. Et uttrykk som preventiv virkning er godt innarbeidet og dessuten klarere enn preventivitet.
I mente

Spørsmål: Korleis kan eg forklare uttrykket å ha noko i mente? Og kva er den rette skrivemåten? Eg meiner å hugse at vi lærte in mente då eg gjekk på skulen.

Svar: Svaret finn du i ordboksartikkelen mente. Latin mens, som tyder ‘sinn, hug’, heiter i kasusen ablativ mente, som i uttrykket in mente. Å ha noko in mente er i praksis det same som å ha det i minnet (eller i bakhovudet, som vi gjerne seier). På latin er det einaste rette in mente med n i preposisjonen. I norsk rettskriving er det valfritt. Denne valfridommen er gammal i både dansk og norsk. Allereie Ludvig Holberg skriv både in mente og udi mente.
Desimaltegn – 1.5 eller 1,5?

Spørsmål: Kan en bruke punktum som desimaltegn slik som på engelsk? Altså f.eks. 1.5?

Svar: Det skal være desimalkomma, altså 1,5. Skal du ramse opp mange slike tall, kan du bruke semikolon mellom dem: 1,5; 1,6 osv. Innenfor programmering gjelder andre regler. (Hvis du i vanlig tekst gjengir noe fra et dataprogram med skrivemåten 1.5 (desimalpunktum), må det tydelig markeres som et sitat.)
Kolon og punktlister

Spørsmål: Skal det vere kolon før ei oppramsing i form av punktliste? Og kva med forbokstaven i kvart punkt – stor eller liten?

Svar: Det skal ikkje vere kolon dersom punktet er eit naturleg framhald av innleiinga. Bruk kolon berre dersom det òg ville ha vore kolon i ei vanleg oppramsing utan punktliste. Forbokstaven skal vere stor berre dersom punktet inneheld ei heil setning (eller fleire). Sjå døma nedanfor. 1 Her skal du føre nettoinntekt ved utleige av bustad nettoinntekt ved utleige av tomt 2 Du skal føre opp desse inntektene: nettoinntekt ved utleige av bustad nettoinntekt ved utleige av tomt 3 Når du fyller ut skattemeldinga (før: sjølvmeldinga), må du hugse på dette: Du skal føre opp nettoinntekt ved utleige av bustad. Du skal føre opp nettoinntekt ved utleige av tomt. Som du ser ovanfor, skal det berre vere punktum til slutt etter heile setningar. Meir om punktlister finn du på nettsidene våre.
Tida og veien

Spørsmål: Noen sier «Nå er det bare tida og veien», andre «Nå er det bare tida av veien». Hva er riktig? Og hva ligger egentlig i dette uttrykket?

Svar: Det riktige er «tida og veien» (normalt uttalt /tia å veien/). Det er er ikke lett å forstå hvordan uttrykket henger sammen, men meningen er at tida er knapp; man har ikke mer tid enn den man er nødt til å bruke på veien (altså til reisen eller oppgaven). Under tid i Bokmålsordboka står eksempelet ha bare tida og veien, med forklaringen ‘ikke mer tid enn en trenger’. I Steinar Schjøtts Dansk-norsk ordbog (1909) står det at vi har ingen tid at spilde ofte heter d’er kje meir enn tidi og vegen på norsk. Uttrykket er nok ganske gammelt i talemålet. Det eldste litterære eksempelet finner vi i en replikk: «Det er bedst, du går ind og klæder dig − det blir ikke stort mere end Tiden og Veien» (Rudolf Muus: Fra Akerselvens Kolonier, 1891). Uttalen er gjerne /tia-å veien/, og det kan i farten lett både bli uttalt og oppfattet som /tia-a veien/. Noen sier at det heter tida tå veien (altså tida av veien) i dialekten, men denne varianten er ikke mer forståelig. Dessuten er uttrykket belagt langt tilbake med å (og) i dialekter der av heter ta/tå. Logisk ville gåten ha vært løst om opphavet var tida å veien i en dialekt der på (av upp-å) fremdeles het å på attenhundretallet. Men det finnes ikke noe som peker mot et slikt opphav (som f.eks. dativ vega etter preposisjonen (p)å i en dialekt med dativ).
Klare brasane

Spørsmål: Kvifor heiter det å klare brasane om å overvinne vanskar?

Svar: Brasar er tau til å stille råsegl (skværsegl) etter vinden med. Det går éin bras ned frå enden av råa (rånokken) på kvar side. Råa er den stokken som eit råsegl heng ned frå. Ordet bras kjem via nederlandsk frå fransk (i fransk tyder det ‘arm’). Dansk har òg ordet bras, men ikkje ordlaget klare brasane. I gamle dagar heitte det vel så gjerne å greie brasane (bokmål greie brasene, før: greie braserne). I konkret tyding kan greie vere å få orden på, gjere klar til bruk (jf. å greie eit garn). Å klare kan i sjømannspråk vere det same (t.d. å klare tau som vikla seg inn i noko). I vanleg tyding er klare og greie det same. I Roald Amundens bok Sydpolen (1912) finn vi ordet brukt i både konkret og overført tyding. Merk at Amundsen skriv greie.
Uforenlig på nynorsk

Spørsmål: Verbet foreine er jo teke inn i nynorske ordlister no ved sida av sameine. Kva med adjektiva foreinleg/uforeinleg og foreineleg/uforeineleg? Dei finst i fleire offentlege dokument på nettet. Kva kan eventuelt brukast i staden?

Svar: Ein må kunne bruke adjektiva forein(e)leg og uforein(e)leg om ein brukar verbet å foreine. Formene med -e- er mindre brukte. Å foreine heiter tradisjonelt å sameine på nynorsk (der ikkje vanlegare formuleringar som føre/binde saman høver). No bruker ein ofte kombinere i begge målformer, men orda er ikkje heilt synonyme. At A er foreinleg med B, heiter tradisjonelt at A kan sameinast med B eller lèt seg sameine med B. Adjektivet sameinleg er teoretisk patent, men lite brukt. Ofte kan det vere vel så bra å skrive A går (fint) saman med B, høver (i hop) med B eller er i samsvar eller samhøve med B. Der uforeinleg med svarer til i strid med, er det best å skrive i strid med. Ofte kan ein skrive at A går/høver ikkje saman / i hop med B. I eldre nynorsk kunne bokmål forene, forlike og bringe i overensstemmelse med heite å semje, og det uforenlige (det som var uforlikelig / inkompatibelt / ikke stemte overens), var då ikkje semjande eller beint fram usemjande.
Pavehets?

Spørsmål: Som katolikk burde jeg kanskje følt meg krenka av sammensetninger som juksepave, sutrepave, somlepave med flere. Hva er opphavet til disse ordene? Den uspiselige magen til hummer og kreps heter også pave. Rart?

Svar: Historisk ligger det både direkte og indirekte pavehets under denne ordbruken, men som du er inne på, kan man til en viss grad selv bestemme hvor krenket man skal føle seg. Paven i Roma Hvis du tar en titt i Ordbog over det danske Sprog, ser du at pave, alene eller sammensatt, blir brukt i dansk om ymse figurer som gjerne vil ha høyere status enn det er grunnlag for. Fellesnevneren er nærmest viktigpave. Slike selvrådige og selvgode «paver» har vi også i norsk. Det er ganske sikkert den religiøse maktpersonen som har gitt opphav til skjellsordet. Det kan godt hende at slike ord går helt tilbake til reformasjonen eller enda lenger, som uttrykk for antikatolske følelser. Allerede før reformasjonen visste folk i Norden om þrætupáfar (motpaver) og villupáfar (falske paver). Det er nok umulig å si hvor gammelt skjellsordet er, blant annet fordi vi vet for lite om den muntlige kulturen i eldre tid. Paven i bakgrunnen I norsk, men i mindre grad i dansk og svensk, er pave blitt et nesten helt generelt skjellsord som andreledd i sammensetninger. I somlepave osv. er tilknytningen til paven som stormann («viktigpave») mer eller mindre borte. Den er nærmest bare en humoristisk konnotasjon, en kopling mellom det høye og det lave. Men man trenger ikke engang tenke på paven for å bruke somlepave og sutrepave korrekt. Det er synonymt med somlekopp og sutrekopp. Merk at slike personkarakteristikker ofte har et synonym for beholder som andre ledd (- kopp, - pose, - sekk). Paven i krepsen Paven i en del krepsdyr er forresten også en beholder, en sekk, men det kan være tilfeldig. Det finnes ingen sikker forklaring på hvorfor tyggemagen heter pave, men den enkleste hypotesen er at det er det samme ordet, slik at sekken så å si er oppkalt etter paven i Roma, enten fordi de hver på sin måte er uspiselige, eller på grunn av utseendet, jamfør bildet nedenfor: (Denne kroppsdelen kalles «the lady» i varianter av engelsk. Det engelske pave-uttrykket «the pope's nose» viser i stedet til gumpen på fjærkre.) Paven i folkemålet Til slutt en liten parade med paver fra folkemålet, grovt regnet de vanligste femti prosentene i ordbøkene og litteraturen. De fleste står i Norsk Ordbok. Viktigpaver: bygdepave, maktpave, skitpave, småpave Andre slags paver, noenlunde tematisk ordnet: eglepave, ertepave ranglepave; vinglepave fomlepave, rolsepave, rotepave, somlepave, tatlepave, tutlepave furtepave, kranglepave, surpave, sutrepave juksepave, snytepave; skrytepave, skrønepave lortpave, siklepave, snottapave, snørrpave
Forkorting av «månad» og «månader»

Spørsmål: Kva er rett forkorting av månad? Er det ikkje «mnd.»? Og kva blir forkortinga av fleirtalsforma månader?

Svar: Rett forkorting av månad og månader er «md.». Forkortinga «mnd.» har vore i bruk tidlegare, men etter dagens offisielle skrivereglar skal forkortinga vere «md.». Den gjeld både for eintals- og fleirtalsforma. Sjå òg denne lista over forkortingar og symbol i allmennspråket.
Skje i hvilken hånd?

Spørsmål: Heter det å ta skjeen i egen hånd eller å ta skjeen i en annen hånd? Eller er det to ulike uttrykk?

Svar: Det tradisjonelle uttrykket er å ta skjeen/skeia i en annen hånd. Se skje. Det handler om å prøve en ny framgangsmåte eller endre vanene sine. Ludvig Blix forteller i Gamle Lofoten: Å ta skjeen i egen hånd kan være en sammenblanding med uttrykk som har andre objekt for verbet å ta, for eksempel saken. Hvis du søker på nb.no, finner du et over hundre år gammelt eksempel med skeen som vitner om slik sammenblanding. Når Hamsun skriver i et brev til Bjørnson om «å ta Sagen i sin egen Haand», er det ikke redskapen skje som er byttet ut med sag – det er naturligvis dansk-norsk sag for sak. Å ta saken i sin egen hånd var vanligere før for å ta saken i egne hender. Barneskje i egen hånd? Siden det i barneoppdragelse absolutt gir mening å la barnet ta skjeen i sin egen hånd, kan vi ikke utelukke at det har oppstått et nytt uttrykk med sin egen logikk. Noen av treffene på nb.no handler om det å bli voksen og selvstendig, og der gir det mening. I andre sammenhenger vil vi ikke anbefale å bruke uttrykket med egen. Det står ikke i ordbøkene, enda vi på nettet finner nesten like mange eksempler på denne varianten. Avisene begynte forresten å skeie ut i denne retningen for alvor tidlig i 1980-åra. Historiske varianter av den andre hånda På dansk finner vi også tage skeen i den anden haand, og lignende varianter har vært vanlige i norsk litteratur. På svensk heter det ta skeden i vacker hand, og vakkerhanda ‘høgrehanda’ har også vært brukt på norsk, men kanskje ikke så mye i dette uttrykket. Steinar Schjøtt nevner det likevel i Dansk-norsk ordbok ved siden av blant annet taka staven i hi handi. A.O. Vinje skriver om at «Folk må taka Staven i den andre Haand». I Norske Ordtak (Ivar Aasen) er det kverna som så å si tar skjeen i en annen hånd: Å gå fram på en ny måte heter der « taka seg eit anna tytefar » (tytene er de hardeste steinknutene i kvernsteinen). Mange bruker nå gjerne å snu på flisa for å ta skjeen/skeia i en annen hånd, altså prøve en ny vri. Dette uttrykket kan du lese om under Å snu på flisa.
Einkvar og eitkvart?

Spørsmål: Kva skal ein skriva i staden for enhver, ethvert og noen og enhver på nynorsk?

Svar: Bruk i alle fall ikkje einkvar eller eitkvart. Einkvar finst ikkje i nynorsk i denne tydinga, og eitkvart tyder noko heilt anna. Der du ville ha brukt enhver og ethvert på bokmål, må du velje mellom desse orda og uttrykka: alle kvar (einaste) kvar og ein kven som helst Her er noko for kvar smak (altså ikkje * einkvar) til kvar tid (ikkje *eikvar). Einkvan/eitkvart er noko anna! Det er noko som heiter einkvan, men det betyr noko heilt anna, nemleg ‘ein eller annan’. Eitkvart = ‘eit eller anna’ og eikor = ‘ei eller anna’. (Somme stader har ein rett nok sagt einkvar for einkvan, men ein bør ikkje bruka den forma i skriftmålet.) Nokon (og) kvar, ikkje nokon og einkvar Noen og enhver bør du helst ikkje skriva på bokmål heller. Her har vi nok ei gammal samanblanding med alle og enhver. Det heiter helst noen hver eller noen og hver. På nynorsk: nokon kvar eller nokon og kvar.
Blir du skadd, skadet eller skada på bokmål? Og er børsa di ladd, ladet eller lada?

Spørsmål: Hva er de riktige partisippformene av å skade og å lade? Heter det de skadede batteriene var utladede eller de skadde batteriene var utladde? Heter det skadde dyr, skadete dyr, skadede dyr eller skada dyr?

Svar: Det kan faktisk hete alt dette, men vi skal prøve å luke litt. Vi begynner med å slå fast at de nyere talemålsvariantene skad a og lad a kan brukes i skrift i alle former. De bør helst ikke blandes med de andre formene. Videre kan de litt sjeldne skriftmålsformene skad ete og lad ete brukes (konsekvent) for skadede og ladede. Nedenfor konsentrerer vi oss om de andre og mer tradisjonelle skriftmålsformene. Vi setter opp to reindyrka system. For å finne ut hvilket av dem man sokner til, kan man spørre seg hvilken av disse to rekkene med formuleringer man foretrekker: Børsa var ladd, men ingen dyr var drept eller skadd. Jeg skadde meg stygt da jeg ladde børsa. De skadde batteriene var utladde. Børsa var ladet, men ingen dyr var drept eller skadet. Jeg skadet meg stygt da jeg ladet børsa. D e skadede batteriene var utladet. Det første (med -dd og -dde) svarer til A nedenfor, det andre (med -et og -ede) svarer til B. To system A) Partisippformer i predikativ stilling (etter verb): den/det er skadd – de er skadd(e) den/det er ladd – de er ladd(e) (Flertalls-e-en til slutt ovenfor brukes bare av og til når ordet klart viser til en tilstand og ikke et resultat. Etter blir/ble ser vi den aldri i bokmål.) Partisippformer i attributiv stilling (det vil si foran substantivet): den/det skadde (personen, dyret osv.) – de skadde (dyra, personene osv.) den/det ladde (børsa, batteriet osv.) – de ladde (børsene, batteriene osv.) Slik går også uskadd, uladd, utladd osv. B) Partisippformer i predikativ stilling (etter verb): den/det/de er skadet den/det/de er ladet (Formene med - ede brukes knapt i tilstandsbetydning i flertall.) Partisippformer i attributiv stilling (foran substantivet): den/det skadede (personen, dyret osv.) – de skadede (dyra, personene osv.) den/det ladede (børsa, batteriet osv.) – de ladede (børsene, batteriene osv.) Slik går også uskadet, uladet, utladet osv. Hvor konsekvent må man være? Lade og skade er to ulike ord. Selv om det er språkhistorisk ryddig å behandle ordene likt, krever ikke rettskrivinga lik bøying. Hva med hvert enkelt ord? De fleste skriver ladde våpen og at børsa er ladd. Det er mer vingling på den teknologiske fronten, kanskje fordi språkbruken der har mindre rot i norsk talemålstradisjon. Derfor ser man ikke ladde batterier like ofte som ladde våpen. Det er egentlig ingen grammatisk grunn til å forskjellsbehandle børser og batterier, men det kan ikke kalles galt heller. Økning i antall skadde Nedenfor ser du frekvensendringer i aviskilder de siste tiårene. Skadde har fått overtaket. Skadede går lenger tilbake i skrift, men i talemålet rundt omkring i landet er skadde det mest tradisjonelle.
Ta den helt ut

Spørsmål: Jeg hører stadig vekk folk si «tar den helt ut» i mediene. Hva er egentlig opprinnelsen til dette uttrykket, og hva betyr det?

Svar: Å ta den helt ut betyr å gå veldig langt, ja, så langt som det er mulig å gå i en gitt sammenheng. Vi har ingen sikre opplysninger om opprinnelsen, så vi forstår ikke uttrykket helt ut. I nynorsk og dialekt kan det hete ta han heilt ut (han = den). Uttrykket har et sterkt uformelt preg. Det er mye som kan tas mer eller mindre ut, og som kan ligge under det overførte uttrykket. En hypotese er at det har med motorer og fart å gjøre, en annen at det henger sammen med å ta seg helt ut, en tredje at det er det samme som å drikke den helt ut. Atter andre mener at utgangspunktet er framvisning av mannlig prakt. Om det stemmer, eller mange tror det, bør man være litt forsiktig med uttrykket. Motorhypotesen virker mest lovende, men grunnlaget kan være enda enklere og mer allment.
Remake

Spørsmål: Eg les denne setninga på Internett: «Filmen er ein remake av Wes Cravens kultklassikar frå 1977.» Finst det eit norsk ord for det engelske remake – og helst ikkje for langt?

Svar: Her skulle nyinnspeling vere dekkjande, og nyinnspilling på bokmål. Substantivet remake blir nytta i litt ulike tydingar. Det kan dreie seg om nye versjonar av spel som liknar eller skal likne på gamle versjonar, om filmar som er spelte inn på nytt, osv. Andre gonger kan det difor høve med omarbeiding, omlaging, nylaging, nytolking, ny versjon eller anna. Eit ord som dekkjer alle nyansar, er vanskeleg å finne. Steinar Schjøtts engelsk-norske ordbok har berre verbet remake, med omsetjingane laga (skapa, gjera) om att, medan andre ordbøker gjerne har lage på ny(tt). Av dette får vi o mlaging og nylaging, men det er kanskje for langt? Vi må visst ty til -gjerd for å få det stutt nok. I tradisjonelt mål fanst oppattgjerd (jf. å gjera noko opp att), men det er jo like langt. Nygjerd og omgjerd er derimot like stutte som remake, men alle desse orda på -gjerd har hatt andre tydingsnyansar før, og få vil bruke slike ord i dag.