hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Ras og skred – likheter og forskjeller

Spørsmål: Hva er egentlig forskjellen på ras og skred?

Svar: Alt som løsner og raser ut eller ned, kan i prinsippet kalles ras. Når det raser snø fra taket, er det et snøras eller takras. Det er ikke galt å bruke ordet ras om store ras i naturen, men hovedordet for slike ras, både i fagspråket og allmennspråket, er skred. Se for eksempel nettstedet varsom.no. Substantivet skred (gammelnorsk skrið) er avledet av verbet å skri eller skride (gammelnorsk skríða), som blant annet betyr ‘å gå’. I tråd med det sier vi at det går et skred. Ordet er fellesnordisk. Danskene har det visst fra svensk. Uttalen av skred Den siste bokstaven i skrið er en stungen d, som stod for en th-lyd i gammelnorsk. Den lyden forsvant for mange hundre år siden. /Skred/ med d er bokmålsuttale. I dialektene har d-en i skred tradisjonelt vært stum, eller rettere sagt: Den har ikke vært der. Andre varianter Noen steder heter det ei skrei (av skreið), men i de fleste bygder har man heller brukt det svake hunkjønnsordet skrede (av gammelnorsk skriða). Det uttales /ei skre(e)/ eller /ei skrea/. Ordet kan vise til både om skredhendelsen og stedet der skredet har gått. Ordet finnes i mange stedsnavn. På nynorsk kan man trygt skrive ei skrede. Se ellers bolken «Hendingar med snø» på denne siden. Der er blant annet fonn nevnt. Det kan brukes slik: «Det gikk ei fonn i fjellet.» Lavine I dansk brukes ordet lavine en god del. Også på norsk (vel å merke i bokmål) har lavine vært ganske vanlig. I dag bruker vi det nesten bare i sammensetningen lavinehund. Vi avslutter med et sitat fra Knud Knudsens fornorskingsordbok Unorsk og norsk, eller Fremmedords avløsning (1881):
Ren energi + pakke =?

Spørsmål: Hvordan skal vi stave navnet ren energi-pakken?

Svar: Du har stavet det helt riktig. For det første har navn på lover og regelverk stort sett liten forbokstav på norsk. Det heter for eksempel jernbanepakken. Hvis vi setter sammen uttrykket ren energi med pakke uten videre, får vi * ren energipakken. Men det er ikke en god skrivemåte. Det ser ut som om ren står til helheten energipakken og ikke bare til energi! Derfor må vi sette inn en bindestrek, slik at vi lettere ser hva som hører sammen med hva. Den riktige skrivemåten er altså: ren energi-pakken Slik kan vi gjøre med de fleste uttrykk med adjektiv + substantiv + substantiv. Hvis vi vil være ekstra tydelige, kan vi også bruke to bindestreker.
Masse lykke til?

Spørsmål: Er det språklig sett riktig å ønske noen masse lykke til?

Svar: Det kan vanskelig stemples som direkte galt. Dette er nok mest et spørsmål om smak og stil. Ifølge Bokmålsordboka brukes masse blant annet i vendinger som «det kom masse folk på festen», «å tjene masse penger» og «få masse bry med noe». Ut fra dette er kanskje også masse lykke mulig, som i for eksempel «han følte masse lykke» eller «det var masse lykke der i huset». Men vanlig er det ikke, og det er nok mange som vil reagere på det. Det spesielle med masse lykke til er at masse her er satt foran et fast hilsningsformular med flere ord. Det blir omtrent som å si «masse skål for jubilanten» eller «masse takk for maten». En mottaker som ikke selv har den utvidede hilsenen på repertoaret, kan bli usikker på om masse står til substantivet rett etter eller til hele hilsenen. I tilfelle det siste nærmer vi oss en uttrykksmåte som *masse god jul, som svært få vil godta. Vi har fått flere reaksjoner på vendingen masse lykke til de siste årene. Noen mener at den skurrer grammatisk, noen synes den er barnslig, og noen er bare forundret over at den har spredd seg så fort. Uansett er uttrykket typisk muntlig og motepreget. Det kan tale for å ikke å bruke det ukritisk, for eksempel i formelle situasjoner. Dessuten er det, satt på spissen, språklig inflasjonsdrivende. Masse lykke til bidrar til å redusere verdien av lykke til alene.
Unnskyldninger – til og fra hvem?

Spørsmål: Kan man selv si at man unnskylder noe galt som man har gjort?

Svar: Det har blitt vanlig å si «Jeg unnskylder (for) at …» når man ber om unnskyldning. Politikere kan for eksempel bruke «Unnskyld», «Jeg vil unnskylde» og «Jeg vil gi en unnskyldning» om akkurat det samme. Men o pprinnelig er det å unnskylde nærmest det motsatte av å be om unnskyldning. Litt forenklet sagt er det bare den man sier «Unnskyld!» til, som kan unnskylde en. Motsatte perspektiv Vi kan si at dette er hovedsystemet: Per ber (Kari) om unnskyldning (f.eks. ved å si Unnskyld!) Kari kan «unnskylde» Per for det han har gjort Det er altså Kari som har makt til å fjerne skylda (unnskylde), ikke Per. Men vi har et tillegg til systemet, som ser ut til å stå i motsetning til det. Å unnskylde betyr her nærmest ‘å si unnskyld’: Per unnskylder til Kari. Et visst historisk grunnlag Det er ikke så underlig at den andre betydningen av unnskylde sprer seg. En del tradisjonelle uttrykksmåter med refleksivt seg og preposisjon ligger nokså nær den nye, se artikkelen om undskylde i Ordbog over det danske Sprog under betydning 3. Den skyldige Per har lenge kunnet være subjekt i uttrykk som «Per unnskyldte sin oppførsel», «Per unnskyldte seg for …», og ikke minst «Per unnskyldte seg med …». Dessuten har å unnskylde seg lenge vært brukt om å be «uspesifisert» om unnskyldning. Men merk at det her ikke vises til selve tilgivelsen. Unnskyldning forstått som fritak for skyld er og blir en sosial dom som andre enn ovennevnte Per feller. Verbalsubstantivet unnskyldning kan lette og kamuflere rollebyttet. Også eldre språkbrukere godtar jo gjerne 1) «Kari ber Per om en unnskyldning», som er noe annet enn 2) «Kari ber Per om unnskyldning». Unnskyldning (1) er her å si unnskyld, mens unnskyldning (2) er tilgivelse. Denne dobbeltbetydningen er ikke ny. Vi finner ganske tidlig uttrykk som kreve (en) unnskyldning (fra noen), komme med en unnskyldning og gi en unnskyldning. Falske og dårlige unnskyldninger er riktig gammelt i språket. Selv om NN unnskylder at (= ‘ber om unnskyldning for at’) først ble vanlig i skrift etter 1990, har uttrykksmåten altså røtter som går lenger tilbake. I Det Norske Akademis ordbok har det nye unnskylde fått en egen plass: «unnskylde 5 ‘ uttrykke at man er lei for (å ha forårsaket skade, ubehagelighet eller for å ha forsømt seg e.l.); be om unnskyldning (for); beklage’». Det samme begrepet finner vi under betydning 2 i Den Danske Ordbog. Det er likevel tryggest å si unnskyld eller be om unnskyldning Selv om utviklingen sikkert går sin gang, vil Språkrådet støtte de mange som skriver til oss og beklager seg. Vi kan hilse fra dem og oppfordre folk til å skrive «Beklager!», «Unnskyld!» eller «Jeg ber om unnskyldning!» når de vil lette samvittigheten, ikke minst den språklige. Dette er formuleringer som er felles for eldre og yngre, og som ikke skurrer for noen.
Treffe, fatte eller gjøre vedtak?

Spørsmål: Heter det å treffe, fatte eller gjøre vedtak? Og hva gjør man med avgjørelser?

Svar: Opprinnelig heter det å gjøre vedtak, men ganske tidlig begynte varianten treffe vedtak å presse seg på. I perioder har også fatte vedtak hevdet seg sterkt. Fatte er i denne sammenhengen smitte fra uttrykket fatte beslutning. Treffe skriver seg fra uttrykket treffe avgjørelse, som stammer fra kansellispråkets tid. I Ordbog over det danske Sprog står det at kombinasjoner av treffe og ord som forholdsregler, anstalter og forberedelser er «moderne Germanismer». De er typiske for embetsspråket. Til vanlig bruker de fleste heller vanligere norske verb som ta og gjøre, slik: treffe (et) valg > ta (et) valg, gjøre (et) valg treffe forberedelser > gjøre forberedelser treffe forholdsregler > ta forholdsregler treffe avgjørelser > ta avgjørelser De vanlige formuleringene med ta og gjøre er fullgode, også i forvaltningssammenheng.
Hva er den største byen?

Spørsmål: Jeg lager en del kvisser, og i det siste har jeg fått kritikk for å stille spørsmål av typen «Hva er den største byen i Brasil?» og «Hva er hovedstaden i Australia?». Er det virkelig galt å formulere det slik? Kritikerne hevder at svaret på det siste spørsmålet for eksempel kan være «en stor by».

Svar: Dette er formuleringer som trolig blir rett forstått av de fleste, og de har nok kommet for å bli. Men kritikerne har likevel et poeng. Det er først de siste tiårene at det har blitt vanlig å stille spørsmålet «Hva er …» når man er ute etter navnet på noe. Før het det i stedet: Hva heter den største byen i Brasil? Hva heter hovedstaden i Australia? Eventuelt: Hvilken by er den største i Brasil? Hvilken by er hovedstad i Australia? (Men ikke: «Hvilken er den største byen …». Det er engelsk.) Konklusjon: Hvis man ikke vil irritere noen, er det best å velge «hva heter» i stedet for «hva er».
Monkeypox eller mpox, apekopper eller m-kopper?

Spørsmål: Heter sykdommen monkeypox apekopper på norsk? Eller skal vi nå skrive mpox?

Svar: Det heter ingen av delene på norsk. I mangel av en mer beskrivende betegnelse bør vi skrive m-kopper. Bakgrunn Høsten 2022 bestemte Verdens helseorganisasjon (WHO) at betegnelsen monkeypox skulle erstattes av mpox. Meningen var å fjerne koplingen til aper og på den måten gjøre ordet mindre belastende. I kjølvannet av denne endringen vedtok Folkehelseinstituttet (FHI) å skifte ut den norske betegnelsen apekopper. Høsten 2022 ble Språkrådet spurt til råds. FHI opplyste at de vurderte alternativene a-kopper og m- kopper. Språkrådet bad FHI hente inn forslag til en mer beskrivende term fra fagmiljøene, og tilbød seg å vurdere dem. Ingen nye forslag ble lagt fram for Språkrådet. Vurdering Da andre alternativer enn mpox, a-kopper og m-kopper var utelukket, var Språkrådets primære anbefaling å unngå mpox, og det var det to grunner til: Mpox har ingen plass i rettskrivningen. Ingen norske ord begynner med mp-. En riktigere skrivemåte er m-pox, men den ville vært umulig å holde i hevd. Det er bare termene med -kopper som inneholder et kjent norsk ord for sykdom. Både a-kopper og m-kopper er derfor klart mer opplysende enn mpox. I valget mellom a-kopper og m-kopper tvilte Språkrådet seg fram til at m-kopper er å foretrekke. Det indirekte engelske innslaget i termen er et minus, men det må veies opp mot formålet med endringen. M -en gjør forbindelsen til ape mindre tydelig, og det var tross alt poenget med hele den utskiftingen som helsemyndighetene hadde tatt initiativet til. Det kan selvsagt diskuteres om m -en virkelig er tømt for mening. Alle de tre alternativene til apekopper er det vi kan kalle evfemismer, eller forskjønnende omskrivninger. I dette tilfellet går omskrivningen ut på forkorting. Alle termene har dermed det lytet at de bærer med seg noe av det som skulle skiftes ut. M står jo ikke for noe annet enn monkey ‘ape’. Konklusjon Konklusjonen er uansett at det bør hete m-kopper på norsk nå når apekopper er ute av bildet. Mpox må regnes som engelsk. Gruppe for medisinsk fagspråk har støttet denne konklusjonen i et innlegg i Tidsskrift for den norske Legeforening.
Kan dyr vera gravide og sjenerte?

Spørsmål: I eit fjernsynsprogram for born vart ein hund omtalt som gravid og ein annan som sjenert. Det var løye å høyra. Er det rett ordbruk?

Svar: Det er terminologisk tvilsamt og eit kraftig tradisjonsbrot å snakka om gravide dyr. Fagtermen er drektig. Både graviditet og sjenanse har stort sett vore reservert for menneske. Direkte omsetjing frå engelsk fremjar einsrettinga. Shy er både blyg (sjenert) og sky. Pregnant er både gravid og drektig. Å kalla dyr gravide eller sjenerte kan vera eit døme på menneskeleggjering av dyr, men oftast er det nok berre uttrykk for manglande kjennskap til nyansar i ordtilanget. Meir om «graviditet» Veterinærane har alltid snakka om drektige dyr, og bøndene gjer det same. Men bøndene har òg brukt heilt andre ord som har lengre fartstid i norsk, mellom anna tidd og bær. Merk: Begge orda blir brukte litt annleis enn drektig. Drektigheita er underforstått i uttrykk som kua er bær i januar eller kua er vårbær. Det å bli drektig kan òg heita å ta seg. Kalvtung og føltung er ord for ku og merr som er langt på veg. Meir om «sjenanse» På bokmål seier ein (folke)sky om alle slags dyr og folk, som i dansk, og det har vorte vanleg i nynorsk òg. I tradisjonell nynorsk og mange bygdemål har det heller heitt skygg eller skjerr. Døme frå diktet «Vandring» av austlendingen Halldis Moren Vesaas: Døme frå romanen Mot stupe av vestlendingen Ragnvald Vaage: Det motsette av skjerr er spak. Ville dyr er òg var e og vake. Elles kan både menneske og dyr vera lite lagkjære utan å vera direkte skjerre eller sjenerte.
Policy på norsk?

Spørsmål: Har Språkrådet en policy for ordet policy på norsk? Som varamann til kommunestyret blir jeg rett som det er invitert til presentasjon av strategidokumenter og lignende. Kommunens øverste ledelse bruker stadig vekk ordet policy. « Fundament for policyområdene, kvalitetspolicyen, miljøpolicyen, informasjonspolicyen » osv. Det er ikke alle som forstår helt hva det betyr. Ledelsen hevder likevel at det ikke finnes noe alternativ.

Svar: Policy står i ordboka, så det er ikke galt å bruke det, men vi anbefaler å bruke andre ord når de fungerer greit. Det er i alle fall en «policy» Språkrådet selv følger. For eksempel kaller vi språkpolicy enten språklige retningslinjer eller språkpolitikk. Politikk er på norsk mer enn partipolitikk. Det kan brukes om nesten all slags prinsippbasert holdning eller framgangsmåte overfor omverdenen. En kan godt ha f.eks. innkjøpspolitikk, kundepolitikk, miljøpolitikk og tilsynspolitikk. Allerede Ibsen skrev om «vort danske theaters politik i de sidste tyve aar» (se Norsk Riksmålsordbok under oppslagsordet politikk, betydning 3: ‘fremgangsmåte, vei man slår inn på, griper til, benytter sig av for å fremme sine formål i det borgerlige ell. private liv’). En fast holdning kan også kalles en linje eller kurs, og grunnlaget kan være en filosofi (f.eks. bedriftsfilosofi). På kort sikt kan vi ha taktikk. Ellers har vi jo prinsipper, planer og ikke minst retningslinjer. Et eksempel kan være retningslinjer for personvern (jf. privacy policy), men her er faktisk personvernpolitikk i full bruk. (En slik politikk er ofte utformet som en personvernerklæring eller personvernfråsegn.) Det kan for øvrig være forvirrende både for publikum og de ansatte når en virksomhet opererer med både retningslinjer, policy og strategi pluss ymse andre planer. Send oss gjerne opplysninger om bruken av og samspillet mellom disse begrepene. Det er flere lesere som sender oss opplysninger om skillet mellom politics, policy og andre beslektede ord i engelsk. Det er selvsagt ikke helt irrelevant, men forholdene i andre språk er ikke fasiten. Når et ord lånes, er det sjelden med nøyaktig samme betydningsomfang som i kildespråket. Ordet (begrepet) blir formet av de mer eller mindre reelle behovene i målspråket, og av omgivelsene der. Her er et utklipp fra Oxford Dictionary of English som viser hvordan ordet har blitt formet i kildespråket, den gangen det var målspråk. Vi ser også at det første eksempelet klart svarer til norsk politikk (regjeringens politikk): policy […] a course or principle of action adopted or proposed by an organization or individual: the government's controversial economic policies [mass noun] it is not company policy to dispense with our older workers. archaic: prudent or expedient conduct or action – origin late Middle English: from Old French policie ‘civil administration’, via Latin from Greek politeia ‘citizenship’, from politēs ‘citizen’, from polis ‘city’.
Pavens skjegg

Spørsmål: Eg veit at å stridast om pavens skjegg tyder å trette om bagatellar. Er det fordi paven ikkje har skjegg, slik at det ikkje er noko å trette om?

Svar: Kanskje, eller så er det fordi det er uråd å avgjere om paven har skjegg. For ikkje å bli råka av munnhellet nøyer vi oss med å gje att Ordbog over det danske Sprog: strides om kejserens ell. (nu l. br.) pavens […] ell. (nu næppe br.) bispens […] skæg (ty. um des kaisers bart streiten; maaske egl.: strides, om Karl den store ell. en anden for længst afdød kejser ell. pave havde skæg ell. ej (ell. om farven paa vedk.s skæg), jf. Arlaud.563; sml. udtr. af lignende art som fr. disputer de la chape de l’évêque, ty. um des Moses grab streiten, lat. de lana caprina rixari og gr. perì ónū skiâs (máchesthai)) strides om ting, forhold, der ikke lader sig afgøre ell. er uvæsentlige, ligegyldige I Danmark snakkar ein heller om keisarens skjegg, som i tysk. Men svenskane trettar gjerne om påvens skägg. Pavane skal forresten ha hatt skjegg mellom 1527 og 1700.
De eller dem som?

Spørsmål: Er det riktig å skrive «de» eller «dem» i setninger som den nedenfor? «Konferansen er for de/dem som ønsker å komme.»

Svar: I «Konferansen er for dem» (uten noe mer) skal det være objektsform, altså dem. Men når det kommer et som etter, må både de og dem godtas. Vi tilrår dem. Objektsformen dem har vært foretrukket i skrift der «de(m) som …» står som objekt eller som styring til preposisjon. Eksempler: Gi klærne til dem som trenger dem! (Styring til preposisjonen til) Kast dem som du har slitt ut! (Objekt for verbet kaste) Merk at som kan være sløyfet og underforstått uten at det har noe å si for valget av de eller dem. Altså: «Kast dem du …». Ubøyelig «de som»? For mange er nok «de som» en ubøyelig frase. Det er ikke så rart, for i de aller fleste dialektene heter jo de og dem enten bare d(e)i eller bare dem (e.l.) uavhengig av sammenhengen. Unntak fra «dem som» Det finnes flere unntak fra hovedregelen. For eksempel er det vanligst å skrive … for de av dem som … Her er det skutt inn en preposisjonsfrase mellom de og som. Subjektsformen de er også litt vanligere der ordet viser til det samme som subjektet i som-setningen: Kast de(m) som er utslitt! Jamfør: De (subjekt) er utslitt. Omtrent de samme rådene finner du under Språkhjelp på nettsidene våre. Her står det også om typen «Det var de(m) som …». Eksempler på preposisjon + «dem» Til slutt ramser vi opp flere eksempler med preposisjon slik at de som søker etter emnet, finner artikkelen: av dem som, blant dem som, for dem som, fra dem som, med dem som, til dem som
Prosjektør, prosjektor eller projektor – og uttalen

Spørsmål: Heter det prosjektør, projektør, prosjektor eller projektor? Skal j-ene uttales rett fram eller med sj-lyd?

Svar: Dette var rettskrivningssituasjonen før: projektor ‘lyskaster’ eller ‘apparat til å vise lysbilder eller film på et lerret eller lignende’ prosjektør ‘lyskaster’ eller ‘apparat til å vise lysbilder eller film på et lerret eller lignende’ I 2021 ble det innført to nye ting: et betydningsskille mellom prosjektør og projektor + en helt ny variant: prosjektor, basert på den engelsk-norske uttalen av projector. Flere tiårs markedsføring av slikt utstyr til kontor- og hjemmebruk hadde påvirket norsk talemål, og kravet om en ny skrivemåte hadde vokst. Her er stoda i dag: projektor ‘apparat til å vise lysbilder eller film på et lerret eller lignende’ prosjektor ‘apparat til å vise lysbilder eller film på et lerret eller lignende’ prosjektør ‘lyskaster’ Uttalen Generelt er bokstavrett uttale av nyere importord anbefalt. Det tilsier at projektor og prosjektor bør uttales som de skrives. Det er ingen grunn til å uttale projektor med engelskinspirert sj-lyd når denne uttalevarianten har fått sin egen skrivemåte. Hvorfor proj- før? Grunnen til at vi lenge skrev projektor uten sj, er at ordet henger nær sammen med projisere og projeksjon, som både skrives og uttales med j-lyd. Opphavet er latin projicere ‘å kaste fram’ (av pro + jacere ‘å kaste). De beslektede ordene prosjekt og prosjektil har vi skrevet med - sj- siden 1938. De som legger vekt på sammenhengen med projisere og projeksjon, kan godt fortsette med å skrive projektor. Hva med prosjektør? Varianten prosjektør er en fornorsking av fransk projecteur. Før 1984 ble det skrevet projektør (men vanligvis uttalt med sj). Det ble i 1984 gjort et vedtak om ikke å skille mellom betydningene av prosjektør og projektor. I Bokmålsordboka ble både projektor og prosjektør forklart med ‘lyskaster’ og ‘projeksjonsapparat’, det vil si et apparat til å vise fram tekst, lysbilder og videoer med (‘skriftprojektor’ og ‘videoprojektor’). Likevel var det en forskjell: Prosjektør ble brukt mest i betydningen ‘lyskaster’, mens projektor (nå altså også prosjektor) ble brukt mest i de andre betydningene, altså om framvisningsapparater. Fra og med 2021 har prosjektør bare hatt betydningen ‘lyskaster’ i rettskrivningsordbøkene. Boksøk (nb.no) Her er resultatet av et søk i et utvalg kilder ved nb.no. Avissøk gir et litt annet bilde, det samme gjør søk i hele tekstmassen. Men dette er illustrerende nok. Før 2000 er det oftere lyskaster-betydningen som ligger under p-ordene. Når projektor skyter i været, er det i stor grad med uttalen /prosjektor/.
Radarpar

Spørsmål: Kva er bakgrunnen for ordet radarpar?

Svar: Midt i sekstiåra vart dette ordet teke i bruk i svensk sportsjournalistikk for å karakterisere to personar som er svært samkøyrde. Seinare har det òg vore mykje brukt om tilsvarande par i underhaldningsbransjen. Norsk ordbok med 1000 illustrasjoner forklarer det slik: radarpar (fam.) to spillere som opererer svært godt sammen (eg. som om de ble dirigert av radar) // to personer som (samarbeider godt og) gjør seg bemerket som ‘parhester’ Tanken er altså at to personar så å seie er radarstyrte. Dette er ikkje heilt sjølvforklarande, for det seier ikkje noko om par-aspektet. Ein kunne jo tenkt seg at det handla om det fenomenet at to ting som er veldig nære kvarandre, syner seg som eitt ekko på radarskjermen, men det er ikkje noko som peikar mot at det er opphavet. I svenske ordbøker er ordet derimot forklart med at personane kommuniserer slik at andre ikkje ser eller høyrer det – telepatisk – som om dei nytta radarsignal. I bladet Språknytt 1/1976 er det lagt vekt på at ein radar er eit peileinstrument, og eit radarpar er såleis ‘to personar som lett peiler hverandre inn, som har lett for å spille sammen’.
For en tid siden, en tid tilbake

Spørsmål: Stadig oftere hører jeg at folk sier «for en tid tilbake», «for en uke tilbake», «for noen år tilbake». Kommer det av engelsk «some time back»? Og er «for en tid siden » blitt avleggs?

Svar: «For noen år tilbake» er en variant noen gjerne bruker for å gi talen eller teksten en mer formell eller høytidelig tone. Det skulle ikke være nødvendig. «For noen år siden» og liknende uttrykk med siden har i flere hundre år vært det naturlige førstevalget i norsk tekst og tale, og det er like godt som før. Vi anbefaler det. Det er ingen grunn til å tro at for eksempel «for så og så mange år tilbake» har rot i engelsk, til det er denne uttrykksmåten for gammel i norsk og tidligere dansk-norsk (i alle fall varianten med «for»), men den motepregede spredningen i dag har støtte i engelsk. Det er mange som reagerer på «for noen år tilbake» og lignende fordi de mener at det er en nyere sammenblanding av «noen år tilbake» + « for noen år siden». Men akkurat det er tvilsomt. I riktig gamle dager het det noe helt annet, nemlig «for noen år» og «noen år siden» (her direkte oversatt til moderne norsk). Altså: to uttrykk som er snauere enn noen av dem vi bruker i dag. Det finnes uttrykk med verb + tidsuttrykk + tilbake som er helt uproblematiske, for eksempel å gå eller å tenke seg så og så mange år tilbake.