hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Se syner, høre …?

Spørsmål: Finnes det et eget uttrykk for det å høre noe som ikke er der? Det heter jo å se syner, men hva heter det hvis det er hørselssansen det er tale om? Å høre høner?

Svar: Det finnes ikke noe fast uttrykk med hørselsinntrykk som tilsvarer se syner. Hvis vi ser bort fra visjoner og lignende, er det å se syner i utgangspunktet å oppleve synsbedrag. Det er slik sett ikke noe i veien for å si eller skrive oppleve hørselsbedrag, eventuelt ha lyd- eller hørselshallusinasjoner. Men det er jo tungt og langt. I visse sammenhenger kan noe så enkelt som høre lyder eller høre feil gjøre nytten. Ikke bokstavelig Uttrykket se syner har også lenge vært brukt i tilfeller der det ikke er noe sansebedrag inne i bildet, mer eller mindre humoristisk: «Nei, nå tror jeg jeg ser syner, altså!» Faktisk har også høre syner vært kjent lenge, både på norsk og dansk, som en humoristisk vri på tvers av all fysikk og logikk. For eksempel hører Bodø syner i boka Stompa og Bodø. Å høre høner er minst like absurd og kan kanskje fungere på samme måten, men det kan jo lett bli misforstått. Stemmer = spesiell lidelse I psykiatrien er det noe som heter å høre stemmer, som er et symptom på psykose. Uttrykket betegner auditive virkelighetsforstyrrelser. Slike «stemmer» hjemsøker pasienter og kommenterer, dirigerer, plager eller støtter dem. Men dette er noe helt for seg og er en alvorlig sak.
Webside, vebbside eller nettside?

Spørsmål: Jeg registerer at formene vebbside, webside og nettside brukes om hverandre. Kan man velge fritt mellom disse ordene? Hva anbefaler dere at man bruker?

Svar: Alle variantene er tillatt, men bruk helst nettside. Nettside, vebbside og webside brukes om hverandre i allmennspråket. Nettside og webside er klart mest brukt. Et søk i avisdatabasen Retriever i 2013 gav 5926 treff på nettside mot 247 på webside. Språkrådets datatermgruppe anbefaler termen nettside, se denne artikkelen i Språkrådets termwiki.
Norske ord i andre språk

Spørsmål: Kan dere si noe om norske ord som brukes i andre språk?

Svar: Her er noen norske ord som er tatt inn i flere andre språk: fjord, quisling, ski, slalåm (gjerne skrevet «slalom» i låntakerspråket). Også ombudsman brukes på engelsk, men det skal stamme fra svensk. En mengde ord kom inn i engelsk fra dansk eller norsk i vikingtida og middelalderen, bl.a. get, score, sky, steak, they, window. Det er ofte vanskelig å si hva som er dansk, og hva som er norsk, for både nordmenn og dansker gjorde seg gjeldende på De britiske øyer den gangen, og de snakket bare dialekter av det samme språket (det som da ofte ble kalt dǫnsk tunga i vid betydning). I Storbritannia er det dessuten mange stedsnavn av nordisk opprinnelse, for eksempel slike som ender på -by: Grimsby, Hornby. Det finnes også engelske ord som er lånt fra fransk, men som fransk en gang har fått fra dansk eller norsk. Et eksempel er equip, som kommer av skipa (‘få i stand, organisere’, jamfør samskipnad).
Algerie – innbyggernavn og adjektiv?

Spørsmål: Hva kalles innbyggerne i Algerie i Nord-Afrika?

Svar: En innbygger i Algerie heter på bokmål en algerier, på nynorsk ein algeriar. Det tilhørende adjektivet er algerisk. I Tanums store rettskrivningsordbok 1953 stod det algirer og algirsk, men i 1961-utgaven var det endret til Algerie, algerier, algerisk, altså som i dag. De gamle formene har likevel vært i bruk inntil nylig, og mange vil nok si at de er oppvokst med dem. Endringen til de nåværende formene algerier og algerisk (uttalt alsjérier og alsjérisk) har med nordisk samordning å gjøre. Et samarbeid mellom de nordiske språknemndene om geografiske navn munnet ut en tilråding som er trykt i boka Nordiske språkspørsmål 1959 og 1960. Landsnavnet Algerie har vært offisielt i norsk iallfall siden 1932.
Designen eller designet?

Spørsmål: Kva kjønn har ordet design? Eg ser at både designen og designet er i bruk.

Svar: Til nyleg har det vore å rekna som berre eit hankjønnsord: ein design – designen – designar – designane (nynorsk) en design – designen – designer – designene (bokmål) Dette har før vore overveldande mykje vanlegare enn inkjekjønnsvarianten. Men det har skjedd mykje med målkjensla på dette punktet dei siste tiåra. I 2014 vedtok Språkrådet at design òg kan vera eit inkjekjønnsord: eit design – designet – design – designa (nynorsk) et design – designet – design – designa/designene (bokmål) Òg i dansk er inkjekjønn på frammarsj her. I svensk held hankjønnet eller felleskjønnet seg betre. Du kan lesa litt meir om ordet under Aktuelt på nettsidene til Språkrådet eller i Språknytt 1/2014. Nedanfor er utviklinga i eit utval prenta kjelder hos Nasjonalbiblioteket:
Korrigent

Spørsmål: Kan eg bruke korrigent om ein person som korrigerer noko – slik ein dirigent dirigerer?

Svar: Reint grammatisk er ordet heilt i orden, men det er ikkje ein del av norsk ordtilfang enno. Ein finn nokre få døme på dette ordet på norske nettsider, men det kan ikkje seiast å vere etablert i norsk. Du nemner ikkje noko om bruksområdet. Kva vil til dømes vere skilnaden på ein korrigent og ein rettar, som er eit etablert ord?
Hips om haps eller hipp som happ?

Spørsmål: Leste en artikkel i dag hvor journalisten hadde skrevet «hips om haps», men jeg trodde det vitterlig het «hipp som happ»! Hva er riktig?

Svar: Vi vil gi deg rett, se for eksempel ordbøkene på nettsidene våre: Bokmålsordboka og Nynorskordboka. Men allerede i Morgenbladet 31.5.1859 finner vi den andre formuleringen, og den forekommer sporadisk senere også. I André Bjerkes ABC finner vi kjøpmann Hips-om-Haps, som kan ha bidratt til spredning av s-varianten. Så kanskje man ikke skal være altfor streng, uten at det av den grunn er hipp som happ hva man selv velger å skrive.
Hvordan bøyes «knekke»?

Spørsmål: Knekket, knekte eller knakk jeg en blyant i går? Og knakk eller knekket blyanten? Hvor kan jeg bruke knukket?

Svar: Dette er to ulike verb, såkalte parverb. Det ene er sterkt, det andre er svakt. Sterke verb har vokalskifte i rota i preteritum (kn a kk), mens svake har bøyningsendelse (knek te). Hvis et parverb tar objekt, som en blyant i dette tilfellet, er det oftest det svake verbet. Svaret blir: Blyanten (subjekt) knakk, mens du (subjekt) knekte blyanten (objekt). Mer grammatikk Verb som tar objekt, kalles transitive. Det motsatte er intransitive verb. Stort sett er de intransitive parverbene sterke og de transitive svake. Sterkt og intransitivt (blyanten er subjekt): å knekke – knekker – knakk – har knekket /knekt f.eks: blyanten knekker – knakk – har knekket /knekt Svakt og transitivt (blyanten er objekt): å knekke – knekker – knekte – har knekt f.eks: du knekker – knekte – har knekt blyanten Ovenfor har vi framhevet de formene som viser forskjellen og systemet tydeligst. Etter år 2000 er det blitt vanligst med knekt for det sterke knekket. Rettskrivningen har også åpnet for knekket og knekka i både preteritum og perfektum av det svake verbet. Et annet kjent eksempel på parverb er «jakka hang på knaggen» (sterkt og intransitivt) og «jeg hengte opp jakka» (svakt og transitivt). Nynorsk: klarere system I nynorsk er forskjellen tydeligere, særlig om man bruker de tradisjonelle j-ene (som er blitt valgfrie): Sterkt og intransitivt: å knekke – knekk – knakk – har knokke Svakt og transitivt: å knekkje – knekkjer – knekte – har knekt Har du kommet hit, har du forhåpentlig knekt koden, ikke knukket den. Knukket? Det er ingenting som heter knukket i rettskrivningen. Dette er likevel en form man ofte hører, kanskje særlig blant yngre mennesker som ellers gjerne vil snakke korrekt bokmål eller riksmål. Formen har et visst grunnlag i norsk. Med o-uttale ligger den nær knokke o.l. i norske dialekter og nynorsk. Formen kan også være en slags smitte fra br u kket (av brekke). I dansk regnes knukket som gammeldags, spøkefullt eller dialektalt. Slik kan knukket fungere i norsk også. Men knukket (uttalt /knokket/) virker nok mer tiltalende på mange enn det noe papirknitrende har knekket, som kan minne om de korrekte bokmålsformene har dettet og har dritet. Med u-uttale virker nok knukket likevel stivere enn noe annet. Vi kan egentlig ikke gi regler for noe som ligger utenfor rettskrivningen, men hvis du endelig vil bruke knukket muntlig, foreslår vi at du holder deg til hovedskillet mellom parverbene og sier (med o-uttale): blyanten har/er knukket (= galt i bokmål) jeg har knekt blyanten (= riktig i bokmål) Sier du at du har knukket blyanten (som er et objekt), har det ikke klangbunn hverken i rettskrivingen eller i parverbsystemet. Du kan nesten like gjerne si brukket.
Tort og svie

Spørsmål: Er tort i tort og svie det same som tortur? Kan det i så fall brukast i staden for tortur?

Svar: Både tort og tortur kjem av det latinske verbet torquere ‘vri; plage’, men dei er ikkje synonym. Tort og tortur viser til to ulike måtar å bli plaga på. Torten er psykisk, sosial og ærekrenkjande. Ordbog over det danske Sprog definerer tort som lidelse, navnlig af aandelig art, som man (med overlæg, hensynsløst) tilføjer en anden, der opfatter den som en beskæmmelse ell. krænkelse; umateriel, ikke-vurderlig skade; fornærmelse; haan; spot; uret; ærgrelse. (ofte i forb. som forvolde, gøre, tilføje, volde tort ell. ske, vederfares tort) Tort kan koma i tillegg til (medisinsk) mein, jf. skadeserstatningslova (§ 3-5). Attåt tort og svie har ein nytta ordlaga tort og spe, tort og skade og tort og smerte. Særlig før nytta ein gjerne ordet tort åleine òg.
I sosiale media eller medium eller medier?

Spørsmål: Hva er riktig?

Svar: De to siste alternativene er korrekte, men bare innenfor hver sin målform! Slik er flertallsbøyningen i bokmål og nynorsk: Bokmål: i sosiale medier Nynorsk: i sosiale medium I bestemt form flertall er media korrekt i både nynorsk og bokmål: Bokmål: i de sosiale mediene/media Nynorsk: i dei sosiale media Endelses-a-en kan betraktes som et lån i seg selv eller som en norsk a-endelse. Hvis man ser det på den siste måten, går det inn i dette systemet: flere medier – alle mediene/media flere podier − alle podiene/podia flere epler – alle eplene/epla flere hus – alle husene/husa Se også denne artikkelen om bøyning av medium.
Snørr og barter

Spørsmål: Hvem var den første til å skille mellom snørr og barter, altså å bruke dette uttrykket i stedet for skitt og kanel?

Svar: Opprinnelsen til hele uttrykket er dansk, men Alexander Kielland kan ha medvirket til at ordet bart festet seg i den norske varianten. Danskene har blant annet uttrykket holde skæg for sig og snot for sig om å skille mellom det gode og det dårlige. Dette uttrykket tilskrives gjerne politikeren Viggo Hørup (han brukte det blant annet i en tale i 1891), og noen mener at det er gjennom ham uttrykket er kommet inn i norsk. Alexander Kielland skrev i 1904: «Snot for sig og Knebelsbarter for sig – sier de Danske» (et annet sted sier han overskæg). Og lenge før, i 1880 skrev han i et brev til Edvard Brandes at han hadde hatt moro av Brandes' ord om «Snot og Knebelsbarter». Snott for seg og skjegg for seg (eller omvendt) er brukt sporadisk i norske tekster i første halvdel av 1900-tallet. Det er først i andre halvdel av århundret at det faste uttrykket å skille (mellom) snørr og barter utkrystalliserer seg. S kjegg ville ha rimet bedre, men barten er unektelig nærmest nesen.
Quebec by, provinsen Quebec

Spørsmål: Korleis skal ein på norsk skilje mellom byen og provinsen Quebec i Canada? Ein bør vel ikkje nytte det engelske Quebec City om byen?

Svar: På norsk kan ein seie Quebec by og t.d. provinsen Quebec dersom det er nødvendig å presisere. I den kanadiske provinsen Quebec taler majoriteten fransk, og fransk er det einaste offisielle språket. Her er det ingen grunn til å nytte engelske namneformer som Quebec City. I lista over utanlandske stadnamn på nettsidene våre står det til samanlikning slik om Mexico: Mexico stat i Amerika Mexico delstat i Mexico Mexico el. Mexico by hovudstaden i Mexico
Akvitania, Aquitania eller Aquitaine?

Spørsmål: Eg lurer på kva som er rett skrivemåte for namnet på eit historisk område i Frankrike: Heiter det Akvitania, Aquitania eller Aquitaine på norsk? Området femnde ein gong heile Sørvest-Frankrike, og det fell ikkje heilt saman med den franske regionen som i dag heiter Aquitaine.

Svar: Skriv gjerne Akvitania. Ein finn ikkje noko slikt historisk landskapsnamn på alfabetisk plass på nettsidene våre. Men under E står det historiske dronningnamnet «Eleonore av Akvitania», så du kan trygt skrive Akvitania.
E-bok, men elgitar?

Spørsmål: I lista over datatermer står det at e-bok skal skrives med bindestrek på norsk. Men det skrives stadig oftere i ett ord, altså ebok. Derfor lurer vi på om ordet nå har utvikla seg til å bli et vanlig ord, jf. regelen som sier at sammensetninger med opprinnelige forkortelser som er blitt vanlige ord, skal skrives uten bindestrek.

Svar: Nei, det heter fremdeles e-bok. Regelen er kanskje litt tvetydig formulert, men det vises til forkortelser som er blitt vanlige ord. Men e er jo ikke et vanlig ord! Det kan ikke brukes alene. Dette står i kontrast til el i f.eks. elgitar, for el brukes faktisk alene om elektrisitet (jf. el og varme for strøm og varme).
Lunsjkort, lunchkort eller lunchcard?

Spørsmål: Eg jobbar med å setje opp ei teneste som gjer det mogleg for arbeidstakarane å betale med eit spesielt betalingskort hjå alle serveringsstader som har meldt seg på ordninga. Spørsmålet er kva vi skal kalle betalingskortet. Alternativa er lunsjkort, lunchkort og lunchcard.

Svar: Skrivemåten lunsj er svært godt innarbeidd. Lunsjkort ser alt ut til å vere i bruk på norske nettsider, og det er mykje meir brukt enn lunchcard. Vil tilrår lunsjkort.
Holder forklaringen «stikk»?

Spørsmål: Jeg hørte i et språkprogram at munnhellet å holde stikk skulle ha med søm å gjøre. Men det holder vel ikke stikk. Det nåla etterlater seg, heter jo sting på norsk. Munnhellet stammer vel heller fra sjømannsspråket? Poenget er jo at knoper og stikk må holde!

Svar: I Etymologisk ordbog over det norske og det danske Sprog (1906) står det at uttrykket er dannet etter tysk Stich halten, og at det opprinnelig viser til tøy som gir hold for sting. Det finnes også andre hypoteser om opphavet, blant annet at det skal handle om å tåle stikk i turneringer, eller at det kan ha opphav i kortspill. Begge deler er regnet som mindre sannsynlig. Men hovedsaken er at vi har det fra tysk, der sting jo heter Stich. Nå kan det tyske ordet riktignok også bety ‘stikk, knop’, men når tyske ordhistorikere ikke legger vekt på denne siden av saken, er det rart om vi skal gjøre det, særlig når det på dansk også har kunnet hete holde sting (se betydning 7 i Ordbog over det danske Sprog). Men det å la noen i stikken (jf. betydning 8 samme sted) skal visst opprinnelig ha med ridderturneringer å gjøre.
Virker være, virker å være

Spørsmål: Stadig oftere ser jeg folk skrive at noe «virker å være» eller «virker være» slik og slik. Er det korrekt norsk eller påvirkning fra engelsk «seems to be»?

Svar: Dette er snarere påvirkning fra svensk «verkar vara», kanskje med indirekte støtte i engelsk. En annen trend på det samme betydningsområdet er «fremstår slik og slik». Innsiget av «virker være» i norsk er av nyere dato, for det står ikke noe om uttrykket i Finn-Erik Vinjes bok Svecismer i moderne norsk fra 1972. Søk i avisbaser (se nedenfor) viser at uttrykket var uvanlig i norsk før syttiåra. Det er skrevet en masteravhandling om emnet. «Virker (å) være» er blitt en kurant formulering for mange i dag, men det er nok fremdeles mange som oppfatter uttrykket som lite stilsikker norsk. Man kan gjerne velge andre formuleringer i stedet. Hva heter det fra før? På norsk heter det tradisjonelt ikke for eksempel * Hun virker (å) være fornøyd * Hun fremstår (som) fornøyd Derimot heter det blant annet: Hun virker fornøyd Det virker som (om) hun er fornøyd Hun ser fornøyd ut og stivere: Hun later til å være fornøyd Et annet eksempel: * Det virker å være et nytt fenomen Her kan det passe med: Det ser ut til å være et nytt fenomen Det synes å være et nytt fenomen Det er visst et nytt fenomen Virker å være erstatter altså et helt knippe med uttrykk, og nettopp det er nok en grunn til at formuleringen vinner fram. Den sprer seg uten støtte i svensk eller engelsk. Trendene Nedenfor er et grovt bilde av utviklingen i aviskilder (nb.no, n-gram): Satt på spissen kan det fremdeles «framstå» litt lite voksent å skrive at noe framstår eller virker være slik eller slik. Ser ut og virker (uten være) er grei norsk og tross alt mangfoldige ganger vanligere:
Da/når i historisk presens

Spørsmål: Bør ein bruke da eller når i historisk og dramatisk presens?

Svar: Det tradisjonelle rådet er å bruke da på same måte i historisk presens som i preteritum: om éi hending eller ein samanhengande tidbolk («den gongen da»). Elles er det når som gjeld. Etter det tradisjonelle systemet bør ein altså skrive slik: Da Napoleon kjem attende til Paris i 1799, gjer han statskupp. Det norske laget får nytt mot da Carew scorar. Hovudregelen «den gongen da, kvar gong når» kan følgjast i historisk presens òg. Sjå på desse setningane: Da Mari kjem heim frå jobben (denne måndagen), har Per laga mat. Når Mari kjem heim frå jobben (denne hausten), har Per laga mat. I tråd med dette skriv Finn-Erik Vinje i Moderne norsk (4. utg. 1987, s. 103): Likevel er det mange som bryt denne regelen, og det kan vanskeleg kallast feil. Anna Om ein held seg til systemet, kan ein godt bruke da i handlingsreferat: Du kan her lese om korleis det går da Peer møter bøygen. I scenetilvisingar høver det likevel betre med når, sidan eit stykke skal spelast mange gonger. Somme tider er tidsforholdet heilt ubestemmeleg: Når Peer møter bøygen, bryt Ibsen alle krav til realisme. Her høver det best med når endå møtet kan sjåast som eit eingongstilfelle.
Kautokeinoværing

Spørsmål: Jeg lurer på hva en skal kalle personer fra Kautokeino i Finnmark?

Svar: Det er usikkert om det finnes et innarbeidet norsk ord for folk fra Kautokeino. Men i nabokommunen Alta har de brukt kautokeinoværing, som skulle være en grei løsning. I nordnorsk talemål er -væring det vanlige sisteleddet i denne typen betegnelser. Hvis befolkningen på et sted ikke har en betegnelse på seg selv, kan det være greit å velge ordet som brukes i nabobygda eller nabokommunen.
Makent og makne?

Spørsmål: Jeg har lest at maken er ubøyelig, men i Bokmålsordboka står det oppført med vanlig adjektivbøyning. Hva er riktig?

Svar: I bokmål kan noe (i intetkjønn) både være makent og maken. Etter den offisielle bokmålsnormen kan maken enten ha vanlig bøyning (intetkjønn makent, flertall makne) eller hete maken også i intetkjønn. Begge disse formuleringene er mulige: det huset der er maken til vårt det huset der er makent til vårt Grunnen til uregelmessigheten er at maken for ikke så lenge siden bare var et substantiv. I A er maken til B kan kan vi lett tenke oss maken som substantiv. Men når maken bøyes eller til og med brukes attributivt (altså foran substantivet, som i mak(n)e sko), er vi nødt til å se på ordet som adjektivisk. Denne bruken er nok ikke så gammel. Norsk ordbok med 1000 illustrasjoner, som gjelder «moderat bokmål og dermed også moderne riksmål», oppgir at maken kan bøyes (intetkjønn makent, flertall makne), men at dette er sjeldent. I Nynorskordboka er maken regnet som et substantiv som kan brukes som adjektiv i en delbetydning i en uregelmessig form (dei er maken).
Kontreadmiral – uttale

Spørsmål: Korleis skal kontreadmiral uttalast – med trykk på /kon/ eller /tre/?

Svar: Kontreadmiral skal uttalast som viseadmiral, altså med trykket på fyrste stavinga. Slik er det òg i dansk og svensk. Å leggja trykket på /tre/ er nok ein nymotens skikk. Kanskje nokon har vilja gje ordet ein fin fransk klang? Men det stemmer slett ikkje med fransk, det språket som ordet kjem ifrå. Der heiter det contre-amiral, utan nokon é.
Norske ord for ishockey og puck?

Spørsmål: Finst det norske ord for ishockey og puck?

Svar: Nei, i alle fall ikkje i dag. Tidlegare blei nemninga ishockey også brukt om den sporten vi i dag kallar bandy, jf. dette klippet frå boka Ishockey (Halfdan Ditlev-Simonsen 1924): Ditlev-Simonsen bruker altså skivespill om ishockey spela med puck. For sjølve pucken har avløysaren skive vore nemnd, og ein snakkar ikkje sjeldan om at nokon «set skiva i mål» eller liknande. Utanfor konteksten må ein nok likevel ofte presisere nærare kva det er ein meiner, og det blir fort omstendeleg. Dei fleste er truleg nøgde med puck på norsk, særleg i talemålet, der det jo heiter /pøkk/. Pøkk læt som eit vanleg norsk ord. Dette ordet er i alle fall betre enn ei lang samansetning. Til og med i islandsk skriv dei helst íshokkí. Vi kunne ha tilpassa skrivemåten, vi òg, men forbløffande få har skrive ishåkki, endå det har stått i somme ordlister (ishokki ville vore betre). Puck heiter forresten plata på islandsk.
Spikeren på hodet eller omvendt?

Spørsmål: Da jeg pratet med en kompis, kom jeg til å si: «Der traff du spikeren på hodet!» Da protesterte han og sa at det heter å treffe hodet på spikeren. Hvem var det som traff?

Svar: Du traff nok best, for det vanlige er å treffe spikeren på hodet, altså i den rekkefølgen, jamfør tysk den Nagel auf den Kopf treffen og engelsk (oftest:) hit the nail on the head. Men kameraten din bomma ikke helt. For eksempel nevnes i nyere svensk huvudet først, og denne rekkefølgen er også blitt den vanligste i dansk (ramme hovedet på sømmet). Den første som skreiv alle orda på moderne norsk vis (i stedet for hovedet, spigeren og paa), skreiv nettopp hodet på spikeren, enda det ikke var typisk for norsk på den tida. Dette var ingen ringere enn bokmålets bestefar, Knud Knudsen, og året var 1881. Han brukte forresten verbet råke, ikke treffe. Selv om både hodet på spikeren, spikerhodet og det mer papirknitrende spikerens hode er logisk nok, er spikeren på hodet det tryggeste valget.
Mulm og mørke, brask og bram og liknande

Spørsmål: Kva tyder mulm, brask og bram, og kva heiter uttrykk som i mulm og mørke og med brask og bram? Eg tenkjer altså på faste uttrykk som inneheld mystiske og elles ukjende ord.

Svar: Dei blir gjerne kalla ordpar eller paruttrykk. Orda i paret er då parord. Men det kan trengast meir presise nemningar, sjå nedanfor. Sjølve tydingane til dei unike parorda finn vi i Nynorskordboka: brask (i tyding 1 innverknad frå lågtysk brasch ‘knaking, ståk’) 1 bråkande framferd: med brask og bram 2 kvister o l som lett brenn og sprakar i elden; skrap, skrot bram (av bramme) med brask og bram byrg og brikjande framferd (Bokmålsordboka: støyende, overmodig oppførsel) bramme verb (samanheng med brumme) sjå godt ut; falle i auga; brike; skryte mulm (frå bm., av eldre dansk mul ‘mørke’) tett mørke: i mulm og mørke I slike uttrykk som du spør om, er det oftast to ord (eit par) som ikkje kan byta plass, tyder om lag det same (er synonyme), gjerne har forbokstav (allitterasjon) eller andre samanbindande verkemiddel. Andre døme enn dei du nemner, er: leita med l ys og l ykt, gå frå g ard og g runn, missa m unn og m æle, med h ud og h år. Somme har altså brukt ordpar nettopp om a llittererande ordpar med synonymi, men dette ordet kan brukast i vidare tyding òg, så det er ikkje heilt presist. I dansk er nemninga sterke ordpar nytta noko, i engelsk er mellom anna termen binomials i bruk. Når det eine ordet er eit kjent synonym for det andre eller er ugjennomsiktig, er ordparet pleonastisk (smør på flesk) eller tautologisk (a seier det same som b). Tydinga til det eine ordet er altså mindre viktig; hovudfunksjonen er å forsterka det andre ordet. Ein kunne snakka om pleonastiske eller tautologiske ordpar. Men vi manglar framleis ei presis, innarbeidd nemning for dei mange uttrykka som attpåtil inneheld «mystiske gamle ord» som er unike for uttrykket. Ein kan nok kalle dei ordpar med eit unikt eller fossilt ord. På engelsk heiter sjølve dei unike elementa cranberry morphemes (fordi cran - ikkje har ei sjølvstendig tyding), og i dansk har stikkelsbærelement vore på tale. Følgjer vi denne tankegangen, kan vi lett tenkja oss nemningar murmelord og mulmuttrykk. Dei er passe mystiske i seg sjølv.