hhval/norwegian_qa huggingface dataset:
Faktum, kvantum og medium – bøying

Spørsmål: Hvordan bøyes ordene faktum, kvantum og medium?

Svar: Ordene bøyes slik som nedenfor. Skråstreken står for valgfrihet, B står for bokmål og N for nynorsk. Kvantum går nøyaktig som faktum. B et faktum – faktumet flere fakta – alle faktaene N eit faktum – faktumet fleire fakta – alle faktaa / fleire faktum – alle faktuma Sammensetningsformen er fakta-. Mange um -ord har en egen «latinsk» flertallsstamme som slutter på -a i stedet for -um (flere fakt a). Bare i nynorsk kan man valgfritt fortsette med um-stammen i flertall. Ordet blir da et helt regelrett intetkjønnsord på linje med (flere) hus – (alle) husa. Se mer om fakta under « Aktuelt ord ». B et medium – mediet flere medier – alle mediene / alle media N eit medium – mediet fleire medium – alle media Som medium bøyes også alle sammensetninger med ordet, for eksempel massemedium. Merk at sammensetningsformen er medie-, for eksempel medi e bedrift, medi e linja. Ord på -ium har ikke den latinske flertallsstammen -a. De bøyes som vanlige intetkjønnsord i flertall når - um er sløyfet. Der vi finner -a, som i alle media, er det en radikal bokmålsform vi har for oss (på linje med husa). Bare i radikalt bokmål og i nynorsk kan man skrive «i media er det slik og slik», ellers heter det «i mediene». Ord på - ium og -eum (som museum) mister - ium også i bestemt form entall (museet). I bokmål hører -ium/-eum altså bare til i ubestemt entall, det som er oppslagsformen i ordboka. I nynorsk derimot kommer -ium/-eum inn igjen i ubestemt form flertall. (Intetkjønnsord har alltid identisk form i ubestemt form entall og flertall i nynorsk, jf. eit hus – fleire hus.)
Er albansk språk ei form for gresk?

Spørsmål: Læraren min påstår at albansk «høyrer til» gresk. Eg har eigentleg ikkje så mykje peiling på albansk, men eg trur ho tek feil.

Svar: Det læraren din seier her, er i beste fall upresist og i verste fall heilt feil. Albansk er eit indoeuropeisk språk, og dermed er det i slekt med gresk, men det «høyrer» ikkje «til» gresk. Albansk og gresk utgjer kvar si undergruppe av dei indoeuropeiske språka. Ei tredje undergruppe er dei germanske språka, der m.a. norsk, svensk, dansk og engelsk høyrer heime, og det finst dessutan fleire andre undergrupper. Dei fleste språka i Europa og mange i Asia har indoeuropeisk opphav. Språkslektskap er noko anna enn innlåning av ord. Ein seier at to språk er i slekt når ein reknar med at dei stammar frå eit felles «urspråk», som dei har utvikla seg frå. Eit språk kan godt bli påverka av eit anna språk, til dømes med lånord, sjølv om dei to språka ikkje er i slekt.
Brann i rosenes leir

Spørsmål: Kva tyder uttrykket «brann i rosenes leir», og kva heiter det på nynorsk?

Svar: Det tyder ‘stort oppstyr der det elles er idyllisk og fredeleg’, jamfør Bokmålsordboka. Uttrykket står ikkje i Nynorskordboka (per 2017), men kan nyttast i nynorsk. «Brann i roseleiren» og «brå slutt på idyllen» er andre alternativ. Opphavet til uttrykket er Henrik Wergelands eventyr « Røde og graa Dompaper » frå 1844. Innleiinga står nedanfor. Resten av historia er mildt sagt vanskeleg å samanfatta, så klikk gjerne på lenkja ovanfor og ta ein titt sjølv.
Uigur, uigurisk

Spørsmål: Kva er rett skrivemåte – uigur eller uighur, uigurisk eller uighurisk? Dette gjeld ei folkegruppe som taler eit tyrkisk språk og bur i Usbekistan, Kasakhstan, Kirgisistan og Kina.

Svar: I Tanums store rettskrivningsordbok finn ein skrivemåtane uigur og uigurisk. Dette er dei korrekte formene på norsk. Uigur skal bøyast slik: Nynorsk: (ein) uigur – uiguren – (fleire) uigurar – (alle) uigurane Bokmål: (en) uigur – uiguren – (flere) uigurer – (alle) uigurene Uigurisk kan nyttast både som nasjonalitetsadjektiv og om språket.
Som hakka møkk

Spørsmål: Jeg hører stadig oftere om sterkt etterspurte ting som går, altså selges, som hakka møkk. Jeg forstår at møkk i betydningen gjødsel sikkert har vært ettertraktet som handelsvare, men hvorfor nettopp hakka møkk?

Svar: Det ser ut til at uttrykket som hakka møkk er et sjømannsuttrykk. Det handler i så fall om frakt av guano (fuglemøkk). Vi kommer tilbake til guanofarten, men først noen ord om en geografisk sett mer nærliggende forklaring. Husdyrmøkk Før man sprer hard husdyrmøkk på jordet (f.eks. talle fra sau og geit), bør møkka hakkes, bankes eller smuldres opp på en annen måte. Det kan gå voldsomt for seg når man skal hakke, kjøre ut og spre møkka. Hakka møkk spres dessuten mer effektivt enn møkk i andre former. Dette kunne forklart uttrykket. Men om det var den riktige forklaringen, skulle man vente at sammenligningen «som hakka møkk» var vanlig i bygdemålene fra gammelt av eller i eldre litteratur knyttet til jordbruk. Slik er det ikke. Fuglemøkk I boka For bare stumpene. Arven fra de hvite seil og det svarte kull av Jon Winge, står det: Endelig er skuta vel i havn, men nå venter en blanding av ørkesløs venting og blodslit med å losse skuta og ta inn ny last. Ofte kunne mannskapet selv bli satt til å hakke guano, fylle i sekker og bære om bord. Det var en drittjobb, i varmen og støvet, bokstavelig talt, så det gjaldt å gjøre seg fort ferdig. Da gikk det som hakka møkk. (Side 64–65.) Og på side 55 samme sted: Guano er fuglemøkk i metertykke lag mange steder langs den regnfattige kysten av Chile og på enkelte av stillehavsøyene. Guanofarten tok slutt før første verdenskrig, men den hakka møkka opptrer ikke i norske tekster før minst ti år etter den andre verdenskrigen. Det setter guano-teorien i et litt mistenkelig lys, men man må huske at slike uformelle uttrykk kan leve lenge i den muntlige kulturen før de setter skriftlige spor. Det er teoretisk fullt mulig at uttrykket ble brukt med en litt annen nyanse om husdyrmøkk først, og at det siden ble tatt i bruk i forbindelse med guanofrakt; det er egentlig ingen motsetning her. Fra brød til møkk Til slutt et boksøk fra n-gramtjenesten ved nb.no.
Online shopping

Spørsmål: Finst det eit godt norsk ord for online shopping?

Svar: Ja. Netthandel er godt innarbeidd.
Hva betyr «innen»?

Spørsmål: Hva ligger i ordet «innen»? Omfatter «innen torsdag» også torsdag, eller går grensa natt til torsdag klokka 00.00? Og hva med uttrykket «innen 1. juni»? Er 1. juni inkludert?

Svar: Det er vanlig å tolke det slik at dagen er medregnet (altså at hele torsdag og 1. juni er innen fristen), men man kan ikke stole på at det er meningen! Man bør derfor velge andre formuleringer når man skriver selv. Når fristen = et tidspunkt Når fristen er et tids punkt, for eksempel torsdag klokka 12, er det grei skuring. Da betyr innen det samme som seinest, som i denne sammenhengen betyr det samme som før. Når fristen = et tidsrom Når ordet etter innen betegner et tids rom, kan det være uklart hva som er ment: seinest (altså = innenfor) eller før. Rådet til den som skriver, er derfor: Velg før eller seinest i stedet eller sett et tids punkt som frist. Det er særlig frister satt til den første i måneden (eller uka) som skaper tvil. Det er ikke rart om innen 1. juni brukes eller tolkes som ‘før utgangen av mai’, altså ‘før juni’. Det er kanskje større enighet om at dagen er medregnet i innen 30. juni. Innen + årstall kan også være vanskelig å tolke – om man ikke alt er inne i det aktuelle året. Hvis selve utsagnet åpner et tidsrom, som «innen to timer» (altså regnet fra nå), er innen klart og greit. Det samme gjelder innen så og så lang tid fra et tidspunkt. Når det gjelder frister på så og så lang tid regnet fra et tidsrom (en dato), gjelder spesielle regler; se siste bolken nedenfor. Gammelt tvilsspørsmål Diskusjonen er gammel. Under odelstingsforhandlingene om endringer i skatteloven i 1893 falt disse ordene: I Norsk Skoletidende fra 1912 har pipa en litt annen lyd: Råd fra 1983 Her er et tidligere svar fra Språkrådet, hentet fra boka Råd om språk: Når fristen = et tidsrom regnet fra en dato (et tidsrom) Eksempler: innen en uke fra torsdag innen to måneder fra den 14. januar innen tre år fra 1.1.2021. Paragraf 148 i domstolloven opererer her med et romslig fristbegrep: Frister, som er bestemt efter uker, maaneder eller aar, ender paa den dag i den sidste uke eller den sidste maaned, som efter sit navn eller sit tal svarer til den dag, da fristen begynder at løpe. Det vil for eksempel si at fristen «innen én uke fra (eller fra og med) torsdag denne uka» betyr ‘seinest torsdag neste uke’, med andre ord har man opp til åtte dager på seg. Likeledes betyr «innen to måneder fra den 14. januar» ‘seinest den 14. mars’, slik at en tomånedersfrist egentlig er en frist på to måneder og én dag. Paragrafen gjelder strengt tatt bare prosessuelle frister (altså frister for domstolene), men Høyesterett har i en kjennelse (HR-2022-175-U) slått fast at det er rimelig å operere med dette fristbegrepet ellers også, hvis ikke noe annet er uttrykkelig fastsatt (som i forskrift til lov om statens ansatte mv. § 9, der det står eksplisitt: «[p]røvetid etter statsansatteloven § 15 løper fra og med tiltredelsen til og med dagen før samme dato i den sjette måneden etter tiltredelsen»).
50-årsdag, 100-årsjubileum og 18-årsgrense

Spørsmål: Eg veit at ein kan skriva «50-årsdag». Men kan ein òg skriva «50 års dag», «50-års-dag» eller «50 års-dag»?

Svar: Nei. Dei einaste rette skrivemåtane er 50-årsdag og femtiårsdag. Det same gjeld 50-årslag og femtiårslag og tilsvarande med fest til slutt. Til dømes bør ein ikkje invitera til «50 års fest» eller «femti års dag» om ein ikkje har svært god råd eller kan ta gjestene med på romferd, for desse uttrykka viser til festar og dagar som varer i femti år. Andre samansetningar som følgjer same prinsippet, er 100-årsjubileum 18-årsgrense (men til dømes 18 års erfaring) 2015-resultat (som sjeldan vil vera lik 2015 resultat)
Funne eller funnede? Forsvunne eller forsvunnede?

Spørsmål: Heter det funnede eller funne gjenstander?

Svar: Det heter funne gjenstander, akkurat som forsvunne gjenstander og skrevne (ikke skrevede) bøker. Det heter også de funne gjenstandene og den funne gjenstanden. Sterke verb får gjerne -ne i partisipp foran substantiv. Tillegget av -ede er nyere smitte fra svake verb. La oss se litt nærmere på systemet. Svakt verb Vi begynner med et svakt verb til sammenligning. å smitte – smitter – smittet – har smittet den/det/de er smittet Partisipp foran substantiv i ubestemt form et smittet … en smittet … (flertall:) smitt ede … Partisipp foran substantiv i bestemt form den/det/de smitt ede … To sterke verb Kjennetegnet på sterke verb er én stavelse i preteritum og vokalskifte i rota. å skrive – skriver – skreiv/skrev – har skrev et den/det/de er skrev et å finne – finner – fant – har funn et den/det/de er funn et Ovenfor er partisippstammen understreket. Når partisippet står foran et substantiv i bestemt form, får denne stammen tillagt -ne: skrev- / funn- + ne (Vi må sløyfe den ene n-en for ikke å få tre på rad. I gamle dager ville det ha hett fundne gjenstander fordi funnet het fundet.) Her er alle bøyningsformene i partisipp (attributiv stilling): Partisipp foran substantiv i ubestemt form et skrevet … en skrevet/skreven … (flertall:) skrev ne … Partisipp f oran substantiv i bestemt form den/det/de skrev ne … Partisipp f oran substantiv i ubestemt form et funnet … en funnet/funnen … (flertall:) fun ne … Partisipp foran substantiv i bestemt form den/det/de fun ne … Flere eksempler forsvunne personer, spunne tråder den forsvunne personen, den spunne tråden de forsvunne personene, de spunne trådene Regelen gjelder også i sammensetning: nyoppfunne dingser, myteomspunne personer den nyoppfunne dingsen, den myteomspunne personen de nyoppfunne dingsene, de myteomspunne personene Til slutt et søk i aviskilder (på bokmål):
Elsparkesykkel?

Spørsmål: Kvifor kallast ein elektrisk ståsykkel eller ståmoped elsparkesykkel? Framdriftsmåten er definitivt ikkje sparking. Kan Språkrådet rydde opp?

Svar: Ståsykkel og ståmoped er gode og råkande ord, men elsparkesykkel har i praksis vunne. Hovudframdriftsmåten for sparkesyklar er sparking, og ein skulle kanskje venta at det same var eit krav til noko som heiter elsparkesykkel. Men utgangspunktet for elsparkesykkel er heilskapen sparkesykkel, med utsjånad og bruksområde i fokus. Det er ikkje umogleg å laga nye ord på den måten; til dømes lagar vi nye ord med -moped utan omsyn til om tingen som ordet viser til, har pedalar (som er det -ped opphavleg står for). Vi kan nemna at tilsvarande ord er i bruk i andre språk, mellom anna i svensk (elsparkcykel) dansk (el-løbehjul) og islandsk (rafhlaupahjól). Også i mange norske dialektar heiter sparkesykkel løpehjul, så ein må rekna med å lesa elløpehjul i lokalavisene (eventuelt el-løpehjul, med ein pedagogisk bindestrek). Ordet elsparkesykkel har vorte ettertrykkeleg innarbeidd på kort tid, og det har til og med kome i ordbøkene. Språkrådet kjem ikkje til å gå inn for eit alternativ no. Det er elles Statens vegvesen som har definisjonsmakta her.
Man og en – og du

Spørsmål: Når skal man bruke en, og når skal en bruke man? Kan man løse problemet med å bruke du?

Svar: På bokmål er man og en jevngode ord. Du kan velge selv. Men man er bare subjektsform. Bruker du man, må du huske å skrive en i objektsform og ens i eieform, slik: Man/en kan velge selv (subjektsform) Det er ens eget valg (eieform) Språkrådet gir en valget (objektsform) Man/en får være glad til (subjektsform) Hvis du velger en, trenger du ikke tenke på de ulike formene. Merk: Hvis du har begynt med det ene «systemet» (man + en eller bare en), bør du holde deg til det i resten av teksten. Uansett hva du velger, gjelder det å unngå monoton eller ufrivillig komisk bruk av ordene (jf. «en må være to når en skal...»). Særlig hvis du bruker en, bør du variere litt med folk/de/du o.a. Men pass på at det ikke spriker for mye. Eksempler på alternativ: Folk kan velge selv. Det er deres eget valg. Språkrådet gir dem valget. I Danmark spiser de (folk) mye ost. I Norge har vi satset på fiskeoppdrett. I det offentlige I det offentlige bør man/en være forsiktig med å bruke de upresise pronomenene man og en i direkte informasjon eller instrukser til publikum. Hvis du for eksempel skriver «Man gjør oppmerksom på at man har plikt til å sende inn skjemaet innen 1. desember», kan det oppstå tvil om hvem som skal gjøre noe. Skriv heller «Vi gjør oppmerksom på at du må sende inn skjemaet innen 1. desember», eller mer direkte: «Du må sende inn skjemaet innen 1. desember.» Bruk også gjerne navnet på selve kontoret eller institusjonen. Stilverdi For noen er man det formelle og stive (knyttet til gammelt kansellispråk), for andre virker en stivest (knyttet til nyere byråkratspråk). Man er lånt fra tysk, en har norsk opphav, uten at det er avgjørende (men det er en viktig grunn til at offisiell nynorsk ikke har ordet man). Du-bølgen Det blir mer og mer populært å bruke du i skrift, og det er på mange måter bra, for det har lang tradisjon i talemålet. Det er en god løsning der man faktisk retter seg mot en tenkt leser. Det kan også brukes i allmenn betydning. Men vær oppmerksom på at det kan bli nærgående, og noen ganger paradoksalt: Om du ble tatt for å være heks på 1600-tallet, kunne det ha store konsekvenser for helsa di. Det skurrer kronologisk. I tørrere sakprosa bør man være litt forsiktig med virkemidlene. Mange reagerer på overdreven du-ing, så ta gjerne litt hensyn til den språklige «intimsonen» til folk.
I stad / i sted – opphav og betydning

Spørsmål: Hva er opphavet til uttrykket i stad? Er det mulig å bruke det både om noe som har skjedd, og om noe som skal skje?

Svar: I stad er nedarva fra norrønt. Det brukes primært om nær fortid, men dialektalt også om nær framtid. På norrønt var ordet for ‘sted’ staðr. Etter preposisjonen í brukte man dativ, og dativformen av staðr var stað. Í stað betydde på norrønt både ‘for en liten stund siden’ og ‘om en liten stund’. I moderne norsk er fortidsbetydningen den vanlige, men en del dialekter på Østlandet og Sørlandet har bevart begge betydningene – dette går fram av den aktuelle artikkelen i Norsk Ordbok. På bokmål er både i stad og i st ed korrekt, mens det på nynorsk må hete i stad. Sted er opprinnelig dansk. Selv om sted oftest uttales med -d på bokmål (etter boka), uttales i sted /i ste/, akkurat som i stad uttales /i sta/. At sted kan stå for tid, er litt rart, men tenk på uttrykk som på stedet eller på flekken, som betyr ‘nå, straks’. Eller tenk på tids punkt for den del.
Kirke: forbokstav og kjønn

Spørsmål: Skal kirka som institusjon skrives med stor eller liten forbokstav? Hva med kirker i utlandet? Og kan jeg skrive kjerka, som jeg sier?

Svar: Kortformen av Den norske kirke (DNK) er Kirken, men til vanlig brukes gjerne kirken eller kirka. På nynorsk heter det Den norske kyrkja og Kyrkja/kyrkja. I utgangspunktet skal man bruke stor K bare når man sikter spesifikt til den evangelisk-lutherske kirka som var statskirke fram til 2012. Nå når kirka ikke er en statlig institusjon på samme vis, er grunnlaget for å bruke stor K blitt tynnere. Det er også lite grunnlag for å bruke K om denne institusjonen i gamle dager. Det ble faktisk ikke vanlig med stor D i fullnavnet Den norske kirke (= statskirka) før etter den annen verdenskrig. Fellesnavnet den norske kirka/kirken er synonymt med kirka/kirken i Norge, som er et videre begrep enn egennavnet Den norske kirke, men ofte skilles det ikke så nøye. Kirka og kjerka Privat kan vi bruke a-endelse både i det lange og det korte navnet, men i tekster fra det offentlige heter det Den norske kirke på bokmål, og den tilhørende vedtatte kortformen er Kirken. Både Den norske kirke selv og staten ellers har likevel i stor grad brukt kirken med liten forbokstav. Her er kirka like riktig. Varianten kjerke ble tatt ut av rettskrivinga i 2005 og har uansett ikke vært en variant av det offisielle navnet. Men du kan bruke den privat. Enkeltkirker (bygninger) Når vi skriver om enkeltkirker, må vi bruke liten k. Kjønnet er da valgfritt innenfor rettskrivinga: «Hun kom rett fra kirken/kirka.» Andre kirker enn den norske statskirka Også når vi sikter til kirka som en mer eller mindre verdensomspennende institusjon, må vi bruke liten forbokstav: «Han hevdet at kirka/kirken har vært en avgjørende faktor i verdenshistorien.» Når vi skriver om tida før reformasjonen, er det riktig å bruke liten forbokstav og bestemt form også om kirka i Norge: den norske kirka/kirken i middelalderen. Ordet kirke har også betydningen ‘kirkesamfunn’. Det vil si at navn som den ortodokse/katolske/lutherske/reformerte kirken/kirka kan regnes som beskrivende betegnelser snarere enn som formelt fastsatte organisasjonsnavn. Da er det liten forbokstav, helst bestemt form og valgfritt kjønn som gjelder i både det lange og det korte navnet. Hvis et kirkesamfunn er etablert i Norge og har vedtatt et offisielt norsk navn, må det likevel (i tillegg) være mulig å bruke store forbokstaver. Men i en tekst der den aktuelle kirka nevnes én gang, hjelper det lite å bruke stor forbokstav i kortformen; man er nødt til å bruke hele navnet eller betegnelsen for at uinnvidde lesere skal forstå hva man sikter til. Og som sagt: DNK har stort sett holdt seg til liten k. Det er et eksempel til etterfølgelse. Se flere eksempler i Kirken: grunnbok i kirke- og misjonshistorie og kirkekunnskap (1975).
Få pepper

Spørsmål: Hva kommer uttrykket å få pepper av? Handler det om å få blåst pepper i øynene?

Svar: Der ser ut til at vi har tatt vare på et stykke avlagt engelskspråklig slang, se under betydning 2 av pepper i denne slangordboka. Vi vet ikke nøyaktig hva som er tanken bak det. Det eldste belegget vi finner, er i en Conan Doyle-oversettelse fra 1896: «Tag Dem ivare, Master!» sa han. «De faar Pepper, hvis De ikke gjør det.» Siste setning lyder slik i forelegget: «You'll get pepper if you don't.» Først i 1920-åra dukker uttrykket opp igjen i de skriftlige kildene, og da i sportsreferat (fotball og boksing). På samme tid dukker uttrykk som pepret med skudd/slag opp. Det kan være en viss sammenheng her. Så er det skrint med belegg i mange tiår. I Tone Trytis bok om norsk slang fra ca. 1980 står det ikke noe om å få pepper. Vi har inntrykk av at uttrykket fikk en oppblomstring i 1990-åra og først ble vanlig i talemålet etter det. Tone Tryti fører det opp i Norsk slangordbok fra 2008 med et belegg fra 2002.
Uttalen av skyr

Spørsmål: Korleis uttaler ein namnet på det islandske mjølkeproduktet skyr på islandsk og på norsk? Skal ein uttala det som presensforma skyr (av å sky) på norsk, med sj-lyd?

Svar: På islandsk uttalar dei ikkje skyr med sj-lyd eller kj-lyd. Dei uttalar det med ein (litt tjukk) s + ein hard k med ei aning av eit j-slag etter. Bokstaven ý blir på islandsk uttalt som ein lang norsk i. Men y utan aksent, som i skyr, er noko anna. Det ein mellomting mellom i og e. Uttalen /sjyr/ er dermed heilt uislandsk. Islandsk uttale minner meir om /skér/ for eit norsk øyra. Men det er altså ikkje heilt rett, det heller. Det er naturlegvis rett å uttala skyr på islandsk vis på norsk, men det er ikkje realistisk at alle nordmenn skal greia det – eller oppfatta det rett for den del. Ein må nok godta den strengt teke ravgalne bokstavuttalen /skyr/. Det same ordet (gammalnorsk skyr) heiter på moderne norsk skjør (uttalt /sjør/), men det har ei anna tyding. Ein kunne i prinsippet ha kalla skyr islandsk skjør, men det ville vore tungvint.
Timing

Spørsmål: Har de eit norsk alternativ til det engelske ordet timing?

Svar: Det finst ikkje noko innarbeidd ord som dekkjer alle bruksmåtar av timing. Difor er timing teke inn i norsk, til og med i den norvagiserte forma taiming (jf. svensk tajming). Legg merke til kor omstendeleg ordet er forklart i norske ordbøker, som t.d. naob.no: beregne, fastsette tidspunkt for noe i forhold til noe annet som det er avhengig av, blir påvirket av e.l. Det seier litt om kor vanskeleg det er å finna ein fast avløysar til timing. I ei synonymordbok (Magne Rommetveits Med andre ord) er det sett opp tre tydingar av å tima /taima/: 1) fastsetja (setja opp, velja) tids\skjema (-punkt, -ramme, -tabell) for. Jf. beregne (1) // t. programmet fastsetja tidsskjema (kalkulera el. måla tidslengd, velja det rette tidspunktet) for. Jf. beramme 2) tilmåta (avpassa, samordna) i tid; synkronisera // turneen var godt t.et følgde (vart gjennomført etter) den oppsette (tids)planen / var godt planlagd / alt klaffa […] // t. klokkene stilla klokkene likt / synkronisera 3) ta tida (med tidtakar, stoppeklokke) // programmet må t.s før det sendes må klokkast (ein må ta tida på programmet) før det blir sendt […] // Koss ble t.et på 6.49.11 vart klokka av på (fekk tida) 6.49.11 Uttrykka ovanfor er best der dei er dekkjande. Det er ingen grunn til å skifta ut godt berekna/planlagt eller alt klaffa med (det var) godt tima når det går fram av samanhengen at det handlar om berekning av tid. Stutt sagt: Gode ord i rett tid er betre norsk enn til dømes vel talt og godt tima. Men der vi elles treng lange omskrivingar, må det vera greitt å ty til tima og timing.