הָאֶזְרָחִים וְהַנּוֹדְדִים



	
	הָאֶזְרָחִים וְהַנּוֹדְדִים
	




רַבִּים מִבַּעֲלֵי הַכָּנָף הִתְאַסְּפוּ לְמִינֵיהֶם
מִקֵּץ יְמֵי הָאָסִיף, וַיַּמְתִּיקוּ עֵצָה מַה לַעֲשׂוֹת לִימֵי הַחֹרֶף
הַקְּרוֹבִים לָבֹא: הֵן מִיּוֹם לְיוֹם יֵלֵךְ הַשֶּׁמֶשׁ הָלֹךְ
וְהִסָּתֵר, הָלֹךְ וְתֵעֲלֵם. הֲתוּכַלְנָה הַצִּפֳּרִים לְהִשָּׁאֵר
לְלֹא אוֹר וּלְלֹא שָׁמֶשׁ?"

“הָבָה נֵצֵא בְּעִקְבוֹתֶיהָ!” יָעֲצוּ רַבִּים
מִבַּעֲלֵי כָנָף: “הֵן כֹּחֵנוּ בִּכְנָפֵינוּ, וְנֹצוֹתֵינוּ קַלּוֹת
עֲלֵינוּ! נֵצֵא לִמְצֹא לָנוּ אֶרֶץ הַשֶּמֶש וְנִחְיֶה לְאוֹרָהּ”.



– "וְאִם גַּם נֹצוֹתֵינוּ תִּכְבַדְנה עֲלֵינוּ אָז עַל
נְקַלָּה נַשְלִיכֵן מֵעֲלֵינוּ, וְנָעוּף עֵירֻמִּים, וְאַל נֹאבַד
בַּחֹשׁךְ.

– "וְאִם גַּם תִּכְּשַׁלְנָה כְנָפֵינוּ, אָז יִשָּׂא הֶחָזָק אֶת הֶחָלַשׁ וְאִישׁ לְרֵעֵהוּ יֹאמַר:

חֲזָק!.

אַךְ רַבִּים מֵהַצִּפֳּרִים אָמְרוּ: “אֵיך נַעֲזֹב אֶת
אֶרֶץ מוֹלַדְתָּנוּ וְאֵת קֵן יַלְדוֹתֵנוּ אֲשֶׁר נָתְנוּ לָנוּ אוֹר
וְחֹם וְחַיֵי עֹנֶג? הֲלֹא אָז נֶחֱטָא בְּנַפְשׁוֹתֵינוּ, וְהָיִינוּ
לְשָׁלָל לְכָל חַרְטֹם1 וְצִפֹּרֶן אֲשֶׁר
יִמְצְאנוּ! וַאֲנַחְנוּ הַנָּכְרִים בְּאֶרֶץ נִכְרִיָה, לֹא נִמְצָא עֹז
בְּנַפְשֵׁנוּ לִטְרֹף תּוֹלָע אֶזְרַח בָאָרֶץ!”

“וגַם מֵאוֹר שֶׁמֶשׁ לֹא יִתְנוּנוּ לֶהֱנוֹת2
כִּי שֶׁמֶשׁ אֶרֶץ זָרָה הִיא, לֹא לָנוּ הִיא זוֹרַחַת!”

– “וְרָעָב!.. וְקֹר!.. הַנְּקַלָה בְעֵינֵיכֶם?.. הֵן
טוֹב לְצִפּוֹר שְׂבֵעָה וְחָם לָה לְהִתְגַעגֵע עַל הָאוֹר, אֲבָל בְּאוֹר
שֶׁמֶשׁ תִשְׁבָּעוּ, בָּנִים, וְלֹא תִבְנוּ קֵן!”



מֵאוֹר בֹּקֶר וְעַד הַנֶּשֶף יָשְבוּ בַעֲלֵי הַכָּנָף וְהִתְוַכְּחוּ3 , וְלֹא בָאוּ לִכְלַל דֵעָה אֶחָת.
לְמָחֲרַת הַיּוֹם הִשְׁכִּימוּ לְהִתְאַסֵף וַיַּרְבּוּ
לְהִתְוַכֵּחַ, וּבָאַחֲרוֹנָה הֶחֱלִיטוּ וַיִּסְכִּימוּ כָלָם
לְהִתְאַסֵף עוֹד בַּיוֹם הַשְּׁלִישִׁי וְכָכָה אָרְכָה דְבַר אֲסֵפְתָם
יָמִים רַבִּים לְלֹא קֵץ וְהַחְלָטָה4.



כִּי כָבֵד הָיָה לְכָל אֶחָד מִבַּעֲלֵי הָרִיב לְוַתֵּר5 עַל שֶׁלוֹ: יָדְעוּ הַחֲפֵצִים
מְאֹד בִּיצִיאָה, כִּי חַיִּים בְּלִי שֶׁמֶשׁ – טוֹב מֵהֵם הַמָּוֶת;
וְחָשׁוּ הָאֶזְרָחִים מְאֹד, כִּי חַיֵּי נְדוּדִים רָעִים מִמָּוֶת מִחֵץ
וָקֶשֶת.

וּבֵין כֹּה, וְהַשֶּׁמֶשׁ הָלֹךְ וְרָחוֹק, וְהַיּוֹם
יֵלֵךְ וְיִצְעַר, וְהַקֹּר יֵלֵךְ וְגָדוֹל. רָאוּ אָז בַּעֲלֵי הַכָּנָף,
כִּי אַחַת מֵעֲצוֹתֵיהֶם: לְהָשִׁיר6
נוצוֹתֵיהֶם נִסְכָּלָה, כִּי לֹא יוּכְלוּ עוֹד לַעֲמוֹד עֲרֻמִּים
בִּפְנֵי הַקֹּר: וַיִּהְיוּ נְכוֹנִים לְהִשְׁתַּמֵּשׁ
בִּקְפִיצוֹת.

– וְהַיּוֹם יֵלֵךְ הָלֹךְ וְצָעֹר, עַד שֶׁלֹּא הִסְפִּיק
לָהֶם עוֹד הַיּוֹם גַּם לְוִכּוּחֵיהֶם וְדִבְרֵי רִיבוֹתָם; וּבְטֶרֶם
יֵאַסְפוּ כֻלָּם – וּכְבָר רַד היּוֹם, וַיְהִי עֲלֵיהֶם לָשוּב אֶל
קִנֵּיהֶם. אָז רָאָוּ כִּי לֹא יָבֹאוּ עַד נֶצַח לִידֵי
הֶסְכֵּם7 ויִגְמְרוּ לָלֶכֶת אִישׁ בְּדַרְכּוֹ. אָז נִפְלְגָה המַּחֲנה לִשְׁתֵּי כִתּוֹת: –
הַנֹּהִים אַחֲרֵי אוֹר שֶׁמֶשׁ הִתְאַסְּפוּ לָצֵאת
וְהַנֶּאֱמָנִים עִם קִנֵיהֶם הִתְאַסְּפוּ לְהִשָׁאֵר וְלָקַחַת בִּרְכַּת
הַפְּרֵידָה מֵאֲחֵיהֶם הַנּוֹדְדִים. –

הַנּוֹדְִדִים הִתְכּוֹנְנוּ לָעוּף, וְעֵינֵיהֶם נטוּיוֹת אֶל קִנֵּיהֶם וְאֶל אֲחֵיהֶם הַנִּשְׁאָרִים.

וְהַנִּשְׁאָרִים הִתְנַגְּשׁוּ לְאַחַד אֶחָד וְעֵינֵיהֶם
נְטוּיוֹת אֶל הַשֶּׁמֶש הַקְּטַנָּה וְאֶל אֲחֵיהֶם הַנּוֹדְדִים.



בְּרֶגַע וְקִינָה אַחַת קְצָרָה וּמְלֻבֶּבֶת8 נִשְׁפְּכָה עַל הַכִּכָּר – וַיִּתְפָּרָדוּ. –
וַיָּעוּפוֹ הַנּוֹדְדִים וַיָּשׁוּבוּ הָאֶזְרָחִים. –



וַיַּעַבְרוּ עַל הַנּוֹדְדִים יָמִים רַבִּים, יְמֵי רָעָב וָקֹר, יְמֵי גֵרוּת9 וְנֵכָר.
בְּמֶשֶׁךְ הַיָּמִים הָהֵם רָאוּ הַנּוֹדְדִים, כִּי לַשָּׁוְא אָטְמוּ
אָזְנֵיהֶם מִשְּׁמֹעַ בְּקוֹל אֲחֵיהֶם עַל אֹדוֹת הָאַהֲבָה לְקֵן
מוֹלֶדֶת: כָּל מִשְׁאָלוֹת לִבָּם מָצְאוּ בְּאֶרֶץ נָכְרִיָּה, גַּם
טֶרֶף לְמַדַּי, גַּם אוֹר וָחֹם נָעִים, אַךְ אֶרֶץ מוֹלֶדֶת אֲהָהּ!
אֶרֶץ מוֹלֶדֶת – אָיִן! טוֹב עֲלֵה־מְרוֹרִים בְּקִנֶּךָ, וְלֹא רֹב שָׁלָל10 בְּאֶרֶץ נָכְרִיָּה! –
וַיָּבֹאוּ יְמֵי הַחֹרֶף וְהַסְּתָיו לָאֶזְרָחִים. אָז
רָאוּ הָאֶזְרָחִים, כִּי לַשָּׁוְא אָטְמוּ אֶת לְבָבָם מִשְּׁמֹעַ
בְּקוֹל הָאַהֲבָה לָאוֹר: אָמְנָם חַם לָהֶם בְּקִנֵיהֶם, גַּם טֶרֶף
הִקְרָה אֱלֹהִים דַּיָם, אֲבָל, הָאוֹר, הָהּ, הָאוֹר! אֵין אוֹר מָתֹק
לַנֶּפֶשׁ! טוֹב עֲלֵה-מְרוֹרִים לְאוֹר שֶׁמֶש וְלֹא רֹב שָׁלָל
בַּחֹשֶׁךְ!

עָבְרוּ הַיָּמִים וַיַּעֲבֹר הַחֹרֶף, וַתָּשָׁב הַשֶּׁמֶשׁ עַל תְּקוּפָתָהּ11 וַיָבֹאוּ יְמֵי הָאָבִיב.
שָׁמְעוּ הַנּוֹדְדִים, כִּי פָקְדָה הַשֶּׂמֶשׁ אֶת אַרְצָם, וַתָּשֹׁב לִזְרֹעַ אוֹר וְחֹם בִּיעָרֶיהָ, וַיִּתְנוּ לֵב לָשׁוּב אֵלֶיהָ. –

שָׁמְעוּ זֹאת הָאֶזְרָחִים, וַיִּשְׂמְחוּ מְאֹד
וַיֹּאמְרוּ לָצֵאת לִקְרַאת אֲחֵיהֶם וּלְקַדֵם פְּנֵיהֶם; אַךְ לֹא
מָצְאוּ עֹז בִּלְבָבָם לָדָּבָר הַזֶּה, כִּי כְלִמָּה כִּסְּתָה פְנֵיהֶם
– פֶּן יִשְׁאָלוּם הַּנֹּדְדִים לֵאמֹר: “אֵיך עָמַד בָּכֶם לִבְּכֶם
לִחְיוֹת זְמָן אֲשֶׁר כָּזֶה לְלֹא אוֹר!”

וְהַנֹּדְדִים שָׁבוּ וַיֵחָבְאוּ בְּסֵתֶר הַיַּעַר
וַיֵּבֹשׁוּ מֵהֵרָאוֹת בַּחוּץ – פֶּן יִשְׁאָלוּם אֲחֵיהֶם הָאֶזְרָחִים
לֵאמֹר:

“אֵיךְ מְצָאתֶם אֶת לִבְּכֶם לַעֲזֹב אֶרֶץ מוֹלֶדֶת וְלִשְׁכַּח קֵן יַעַרְכֶם?”











שנאבעל Клювъ  ↩



דאס פערגניגען האַבען Иметь удовольствiе  ↩



דיספוטירט Диспутировали  ↩



רעזאָליציאָן Рѣшенiе  ↩



נאכגעבען. Уступить  ↩



להשליך  ↩



אינשטיממונג Согласiе  ↩



אַנלאָקענדע Заманчивая  ↩



לִהְיוֹת גֵּר  בָּאָרֶץ.  ↩



נְכָסִים רַבִּים.  ↩



באהן Орбита  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/44608