עוד נצחון ליהדות המצרית!



	
	עוד נצחון ליהדות המצרית!
	



כ״ו אדר״ב התרפ״ד

בימים האחרונים היו הבחירות לעיריה האלכסדרונית. כל איש
המשלם לא פחות מחמש ושבעים לי״מ שכירות לשנה, יש לו הזכות לבחור. היו
צריכים הפעם לבחור בשלשה יועצים למלא את מקומם של שלשה יוצאים. היו שני
גושים: מצד אחד – הציגו שלשה מועמדים: אלי׳ שמאע, מוחמר אבוזיד,
ומונפ׳רטו, ומצד השני – הוצגו: שני יונים וערבי אחד. כל גוש נחל תעמולה
גדולה לבחור במועמדיו, והיהודים – אם כי לא היו כגוש אחד – נתנו את
קולותיהם לשלשת הראשונים: אך למרות כל השתדלותם נכשלו. ויצאו כל שלשת
המועמדים של הצד השני.

היום הגיעתנו הבשורה, כי הממשלה, בהעריכה את ערך פעולותיו
של הא׳ שמאע בשנות עבודתו לטובת העיריה, מצאה לנכון למנותו מצדה שוב ליועץ
העיריה.

האדון שמאע הוא אחד הסוחרים הנכבדים שבעירנו, והוא אדם
אהוד וחביב, ויש לו ידידים רבים בין כל השדרות. קוראי “דאר־היום” זוכרים כי
לפני שלשה חדשים ירו עליו אנשים בדרך בשובו במכוניתו מהכפר העירה ומצבו היה
מסוכן מאד. דבר זה הכאיב את לבות כל מכריו הרבים. והוד מלכותו שלח אז את
שלישו לבית החולים להודע משלומו.

צריך לציין כי בעיריה יש לנו ששה יועצים יהודים.

– באספת הועד להסתדרות הציונים באלכסנדריה, הציע ד"ר
שלזינגר לכתוב את האדון יוסף די פיג׳וטו ביי בספר הזהב לרגלי המנותו לסנטור
בממשלת מצרים. הצעתו נתקבלה.

בבחירות האחרונות לועד ההסתדרות נבחרו: ד״ר שליזנגר, ליאון
נחמיאס, מ. נדלר, רפאל דויק, פנחס קולונימוס, ברוך שיינין, א. עשהאל, אלי׳
פוליטי, א. שמיד, והאדון מרדכי סולאם – לראש ועד הקרן הלאומית.





א׳ אב תרפ״ח

עם פתיחת המועדון של הסתדרות הציונית בעירנו ברחוב מרכזי
עם אולמים יפים ורחבים וגן נחמד – התעוררה שוב התנועה הלאומית אשר היתה
כמעט נרדמת. בבחירות החדשות נכנסו כחות חדשים ופעילים; ואנשים שהיו רחוקים
עד כה מהתנועה משתדלים כעת בכל האמצעים להרחיב את שדה הפעולה ולהכניס בה
זרם של חיים חדשים ורעננים, גם בעבודת הקרן הלאומית רבה התנועה בחדשים
האחרונים, ע״י השפעתו של האדון פליקס גרין, קומיסר הקרן הלאומית. גדוד של
צעירים וצעירות מזוינים בכל חום אהבתם לעמם ולארצם, מפיצים את הקופסאות
בבתים ובמשרדים, ובכל הזדמנות משתדלים להפיק תועלת לטובת קרן הלאומית.

– ביום הרביעי העבר בשעה התשיעית ערכה ההסתדרות הציונית
ב״בית־העם" את האזכרה השנתית להמנהיג הגדול המנוח ד״ר תאודור הרצל ז"ל,
והפעם היה האולם קטן מהכיל את כל הבאים. יש לציין כי ביניהם היו רבים מאותם
אשר לא הסכנו לראותם בנשפים שכאלה, וזה למרות החום הגדול אשר שרר בימים
האחרונים.

האדון פליקס גרין נשיא ההסתדרות ממלא מקום הנשיא הברון
ז׳אק אלי' די מנשה, הנמצא כעת בארופה, פתח את האזכרה במלים חמות ויציג את
ד"ר רפאל שוכט לפני הקהל. הדר' הנכבד ידוע לקוראי “דאר־היום” בתור יהודי
לאומי ונואם חשוב, הוא התחל את הרצאתו המענינת בספרו את תולדות ימי המנוח,
ובהעריכו את זכרו אשר נקדש בעיני כל מפלגות האומה; דבר על הרשׁם הגדול שעשה
בעולם היהדות פרסום ספרו “מדינת היהודים” על הכנסיות הציוניות והשפעתן
בעולם הכללי, ספר על ההרתפקאות שעברו על התנועה מאז החלה להתפשט עד
התגשמותה ע״י הצהרת בלפור ומועצת סן־רימו. נאומו זה שארך כשלשת רבעי שעה
היה מלא ענין.

אחריו עמדה על הבימה הגברת אדוארד אגיון, היא ספרה בדברים חמים ובסגנון עשיר את רשמיה על מסעה בארץ
ישראל, ואיך התפעלה מכל מה שראתה בעיניה את עבודתם של החלוצים והחלוצות;
ותגמור את נאומה בקריאה אל כל יהודי מצרים להשתתף בבנין הארץ.

דבריה נשמעו ע*י הנאספים בהתענינות רבה ובתשומת לב, וזאת
הופעה חשובה ורבת ערך בתנועה הלאומית בעירנו, כי אשה, ומשדרות העליונות
בקהלתנו – תהיה כל כך מסורה לטובת רעיון הלאומית! הגב׳ אגיון היא
הנשיאה של עדת קרן היסוד באלכסנדריה, והיא המלוה את האדון בוכמיל, ציר קרן
היסוד במצרים בכל דרכיו. ונוכל לאמר כי הודות להשפעתה של הגברת אגיון,
נאספים כעת סכומים לא מעטים למרות המשבר המסחרי הגדול השורר כעת
בארצנו.

רשם עמוק עשו דבריו המעטים של הברון פ׳ליקס די מנשה. גם
הוא דבר על רשמיו היפים בארץ ישראל, אשר זה ימים אחדים שב ממנה, ויביע את
תקותו לראות הגברת הפעולה בין יהודי מצרים לטובת בנין ארץ ישראל.

הברון פ׳ליקס די מנשה הוא ציוני ותיק ופעיל, הוא מאותם
האנשים אשר אינם מסתפקים בדברים, כי אם בפעולות, ובכל מסעיו לארץ ישראל
מרחיב את חוג עבודתו לטובת בנינה, ובקרוב נוכל לבשרכם כי התגשם על ידו מפעל
ישובי חשוב אשר יתן דחיפה לעירינו פה לקחת חלק יותר פעיל בישוב
הארץ.

הפתעה נעימה היתה נוכחותו של כבוד הרה״ג בן ציון עוזיאל
הרב הראשי ביפו, אשר שב עוד בערב ההוא מג׳ניבה, משליחותו בתור אחד מבאי כח
הועד הלאומי בא״י. הרב הנכבד נעתר לבקשת הקהל לדבר דברים אחדים, והוא אמר:
הנואמים שקדמוני הודו לכל הנאספים על בואם בקהל להשתתף באזכרת מנהיגנו
הגדול ד״ר הרצל. אך אני אינני מודה לכם, כי אתם עשיתם רק את חובתכם, ואין
מודים לאיש העושה את חובתו. ואם כי לדאבוני הגדול – מוסיף כבוד הרב – ידעתי
כי בין הקהל הגדול הזה ימצאו מעטים מאד אשר יבינוני בדברי להם בשפתנו, אך
אחרת אינני יכול לעשות; מוכרח אני לפנות אל אחי ולדבר להם רק בשפת
עמי.

אח״כ נגע כבוד הרב בשאלת החנוך בארץ מצרים, על הנחיצות לתת
לבנינו חנוך דתי ולאומי, לפתח בלבותיהם הרכים את רגשות אהבת עמם וארצם. הוא
מתפלא שאיננו מוצא בין הנאספים את הצעירים, תלמידי בתי הספר, אלה הכחות
הרעננים אשר בהם תלויה כל תקותנו העתידה; והוא משביע את הקהל לדאוג קצת
יותר לחנוך הלאומי של ילדיהם, ויאמר: אין אנו רוצים את רכושכם, כי אם
דורשים אנו את נפשותיכם, את נפש בניכם ובנותיכם!

הדברים האלה אשר נאמרו בהתלהבות עצומה פעלו על הנאספים,
ומחיאות כפים בלתי פוסקות נשמעו באולם הגדול. עפ״י בקשת הקהל תרגם מר משה
חזן בצרפתית קצת מדבריו של הנואם הנכבד.

הרה״ג נסים דנון התפלל תפלת “אל מלא רחמים”.

כמאתים עצי זית נמכרו עוד בערב ההוא לזכר מנהיגנו המנוח.

בשירת “התקוה” התפזר כל הקהל מלא התפעלות.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41355