המתאונן והמשורר



	
	המתאונן והמשורר
	



I המתאונן

אדם ילוד אשה קצר ימים ושבע רגז:

(איוב יד)

ושנאתי את החיים כי רע עלי המעשה שנעשה
תחת השמש כי הכל הבל ורעות רוח:

(קהלת ב)





1


לוּ אֵדַע כִּי יַהְרוֹס קוֹלִי בַכֹּחַ,

תֵּבֵל וּמְלוֹאָהּ גַּם צִבְאוֹת-שָׁמַיִם;

אָז תַּתִּי קוֹל גָּדוֹל: “הָבוּ מָנוֹחַ!”

וּלְתֹהוּ אָשׁוּבָה עִם כָּל הַחַיִּים.






2


כִּי הַחַיִּים יוֹדְעִים יִבְלָעֵם קֶבֶר,

אַחֲרֵי שָׂבְעָם עָמָל וּמַר עַצָּבֶת;

וּבְעוֹדָם עוֹד יִרְאוּ, כִּי חַיֵּי גֶבֶר

רָצִים כִּבְרָקִים לִפְנֵי רַעַם מָוֶת?




3


רַעַם וּמָוֶת –! גַּם חַיֵּי הָאֵבֶל

אִם לֹא כַיָּם גַּלִּים רָעוֹת מָלָאוּ?

וּמָה הַטֹּבוֹת? הֲלֹא צֵל וָהֶבֶל!

מֵרֵאשִׁית בּוֹאָם נֵרֶא כִּי יָצָאוּ.






4


אַךְ נֵרֶא כִּי יֵצְאוּ חֵיל אֵל בֶּחָלֶד,

וּלְךָ הָאָדָם אַךְ לָךְ שָׂמוּ אָרֶב;

שָׁם יֹאכַל בָּךְ רָעָב זָקֵן וָיָלֶד!

שָׁם רָווּ מִדָּמָךְ אֶרֶץ וָחָרֶב.




5


שָׁם בִּרְגָּז-אֶרֶץ נָוָךְ חַי קוֹבְרֶךָ,

שָׁם יַךְ בָּךְ דֶּבֶר עַד עָרִים שָׁמֵמוּ;

שָׁם יִשְׁבּוּךָ מַיִם שָׁם אֵשׁ תִּקְרֶךָ.

שָׁם רֵשׁ שָׁם מַחְלָה מִסַּפֵּר עָצֵמוּ.




6


אִם תִּסְפּוֹר יָמֶיךָ תִּסְפּוֹר אֵידֶיךָ,

כִּי מֵאֵיד אֶל אֵיד לִרְגָעִים נֶהְדַּפְתָּ;

כֵּן יוֹם הִוָּלְדָךְ אַף כֵּן כָּל חֶלְדֶּךָ,

כֵּן תִּזְקַן כֵּן תִּגְוַע, הָהּ! כֵּן נִרְדַּפְתָּ.




7


כֵּן גַּם אֶל אָחִיךָ מִפְגָּע הָיִיתָ,

עַל חֵיל שַׁדַּי זֶה נוֹסַף גַּם רֵעֶךָ;

גַּם מֵאַף-אָדָם, אָדָם לֹא נִקִּיתָ,

קִנְאָתוֹ בָךְ עַד – עַד יִשְׁאַל אַיֶּךָ?






8


אַיֵּה אֵיפֹה הֵמָּה דּוֹרוֹת שַׁכַחְנוּ?

גַּם זִכְרָם וּשְׁמוֹתָם אֵין עוֹד אִתָּנוּ;

וּבְדוֹר עוֹד יָבוֹא נִשָּׁכַח גַּם נַחְנוּ,

וּמִי זֶה יִמָּלֵט? לֹא אֶחָד בָּנוּ!




9


לֹא אֶחָד יִפְדֵּהוּ מִמָּוֶת עשֶׁר,

גַּם חָכְמָה וּגְבוּרָה יַחְשׁוֹב לָאָיִן;

יִשְׂחַק לַכָּבוֹד גַּם יִלְעַג לַיּשֶׁר

לֹא יָחֹן כָּל יֹפִי וּמַחְמַד עָיִן.






10


שָׁם מַחְמַד עֵין הוֹרִים חָטַף מִזְּרוֹעַ,

אִם שִׁשָּׁה לָקַח הַשְּׁבִיעִי לֹא יֶרֶף;

שָׁוְא צוֹרַחַת אֵם הוּא מָאֵן לִשְׁמוֹעַ,

שָׁוְא יִתְמַרְמַר אָב לֹא הִשְׁאִיר הַטֶּרֶף.




11


פֹּה הִשְׁאִיר אָח צוֹעֵק אֶל אָבְדַן רֵעַ,

שָׁם אִישׁ וִיפָתוֹ לָרִיק נִלְווּ יַחַד;

פֹּה אֶל אֵם עוֹלָלִים חִצּוֹ קוֹלֵעַ,

הָהּ! עוֹד טוֹב לֹא יָדְעוּ וַיּבֹא פַחַד.






12


פַּחְדּוֹ אַךְ בָּנוּ וּפַחַד כָּל פֶּרֶץ,

כִּי נֵדַע מֵרֹאשׁ יוֹם מָוֶת וָפֶגַע;

לֹא בַהֲמוֹת שָׂדַי לֹא רֶמֶשׂ וָשֶׁרֶץ,

לֹא יָדְעוּ מָוֶת טֶרֶם יָבֹא רֶגַע.






13


לֹא יָדְעוּ גַּם מַחְסוֹר כִּי כֹל יֵשׁ לָמוֹ,

גַּם אָכְלָם גַּם סָבְאָם אֵין בָּם מִגְרָעַת;

שִׂמְלַת עוֹר שֵׂעָר מַחְסֶה אֶל כֻּלָּמוֹ,

שַׁאֲנַנִּים מִכָּבוֹד חָפְשִׁים מִדָּעַת.






14


וּלְאָדָם אֵין כֹּל רַק דַּעַת מַכְאֶבָת,

עָרוֹם גַּם רָעֵב עָנוֹג וַחֲסַר חָיִל;

כֹּל אֲשֶׁר אֵין לוֹ לוֹ נַפְשׁוֹ תֹאֶבֶת,

בּוֹ יִיגַע יוֹמָם בּוֹ יֵלֶא גַּם לָיִל.




15


בְּתְלָאוֹת אֵלֶּה גַּם יוֹמוֹ שׁוֹכֵחַ,

כִּי כוֹס חֵמָה הֵנָּה לַשְׁכִּיר כָּל גָּבֶר;



בּוֹ יִתְהוֹלֵל1 דָּל בּוֹ יִשְׁכּוֹר צוֹלֵחַ,



בּוֹ יִסֹּב יִנּוֹעַ עַד יִפּוֹל קָבֶר.






16


שָׁם יִפּוֹל מָוֶת עַל יִרְאֵי שִׁבְטֵהוּ2,



אֲשֶׁר אַךְ אֶל זִכרוֹ יֵצֵא לִבָּמוֹ;



וּלְאֵלֶּה הָאוֹבְדִים רָנֵּי3 אַיֵּהוּ,



לָמָּה זֶּה לֹא סָר לֹא יַט אֹזֶן לָמוֹ?




17


זֶה יַט לוֹ יָדוֹ מֵעֶרֶשׂ מַדְוֵהוּ,

זֶה יִשָּׂא לוֹ עֵינָיו מִבּוֹר בֵּית כֶּלֶא;

זֶה מֵאַשְׁפַּתּוֹת זֶה תַּחַת נִטְלֵהוּ,

יִרְצוּ אַךְ לָסוּף עִם צָרוֹתָם אֵלֶּה.






18


אֶת אֵלֶּה הוּא עוֹזֵב לָמוּג בַּשֶּׁבֶר,

כִּי יִרְאוּ אַךְ רָעָה לִבּוֹ בָטוּחַ;

אַךְ אֶל אֵלֶּה יָעוּף יֵדֶא עַל אֵבֶר,

אֶל רוֹאֵי צֵל שַׁלְוָה וּמְנוּחַת רוּחַ.






19


אַךְ רוּחַ חֶלְדֵּנוּ! קַל כָּאֳנִי שַׁיִט,

מִבֶּטֶן הָאֵם לֹא יִרְחַק קִבְרֵנוּ;

הֵמָּה קֵן וָפַח וַאֲנַחְנוּ הָעַיִט,

וּכְצֵאת אַךְ מִפֹּה פִּתְאֹם שָׁם הִנֵּנוּ.






20


הִנֵּנוּ פֹה אֶרֶץ מִיּוֹם הָיָתָה,

וּכְעִשְּׂבוֹת עֲפָרָהּ תַּחֲלִיף אוֹתָנוּ;

הִיא עוֹמְדָה הָכֵן, הָהּ! עוֹד לֹא נִשְׁחָתָה

רַק נַחְנוּ חוֹלְפִים וּתְשׁוּעָה אֵין לָנוּ.






21


אֵין לָנוּ מִפְלָט גַּם מִלָּבוֹא הֵנָּה,

כַּדַּיָּג בַּחַכָּה תֵּבֵל תַּעֲלֵנוּ;

עַד אָכְלָה דּוֹר זֶה דּוֹר אַחֵר הֵכִינָה,

זֶה אָכוּל זֶה אָחוּז אַיֵּה יִשְׁעֵנוּ?






22


לוּ יֵצְאוּ לַיֵּשַׁע כָּל סוּפוֹת רַעַם,



לוּ גַּם דַּלְתוֹת רַעַשׁ4 יִגְּשׁוּ לִפְתּוֹחַ;



זוּ אֶרֶץ וּמְרוֹמִים המְּלֵאִים זַעַם,

אָז אֵדַע כִּי יהְרוֹס קוֹלם בַּכֹּחַ.






II המשורר

ותחסרהו מעט מאלהים וכבוד והדר תעטרהו:

(תהלים ח)

את הכל עשה יפה בעתו גם את העלם נתן
בלבם מבלי אשר לא ימצא האדם את המעשה
אשר עשה האלהים מראש ועד סוף:

(קהלת ג)





1


אַךְ טוֹב אַתָּה הָאֵל! מִמָּךְ אֵין נֶהִי!

גַּם פָּעֳלֶיךָ טוֹבִים בָּם נִתְהַלֵלָה;

אַחַת כִּי דִבַּרְתָּ: “כָּל טוֹב חִישׁ יֶהִי!”

וַיְהִי רוּם וָשֵׁפֶל וּמְלוֹאָם סֶלָה.






2


אָז גַּם אֶרֶץ זֹאת מִטּוּבָךְ מִלֵּאתָ,



מָאוֹר וָרוּחַ אֲדָמָה וָמָיִם5;



כָּל עֵץ כָּל עֵשֶׂב מִתּוֹכָהּ הוֹצֵאתָ,

עָלֵימוֹ שַׂמְתָּ כָּל בּוֹ רוּחַ חַיִּים.




3


וּלְמִי כָל אֵלֶּה בָּהּ לִהְיוֹת צִוִּיתָ,

אַךְ לָאָדָם הַזֶּה עִמָּם יָצַרְתָּ;

כִּי שַׁלִּיט עַל כֻּלָּם אוֹתוֹ שִׁוִּיתָ.



וּמְעַט מֵאֱלֹהִים חַיָּתוֹ6 חִסַּרְתָּ.




4


הִנֵּה אֵלֶּה מִזֶּה אָכְלוֹ יָבִיאוּ,

וּמֵאֵלֶּה מִזֶּה כּוֹסוֹ שָׂבֵעַ;

אֵלֶּה שׂלְמוֹתָיו גַּם אָהֳלוֹ יוֹצִיאוּ,

וּבְאֵלֶּה יִתְעַנָּג כִּי יִשְׁתַּעְשֵׁעַ.






5


עַל עוֹזְרִים אֵלֶּה נוֹסַף גַּם רֵעֵהוּ,

גַּם עֵזֶר מֵאָדָם אָדָם לוֹקֵחַ;

חֶסְרוֹן הָאֶחָד הַשֵּׁנִי יִמְנֵהוּ,

בַּאֲשֶׁר תִּקְצַר יַד זֶה, יַד זֶה צוֹלֵחַ.




6


יֶתֶר הוֹד הָאָדָם מָה רַב בָּאָרֶץ!

נֶפֶשׁ נִשׂגָּבָה וּגְוִיָּה נָעֵמָה;

זֹאת לֹא לַבְּהֵמָה לֹא לָעוֹף וָשָׁרֶץ,

הֵם חָסְרוּ אַף הָבִין מִי וּמָה הֵמָּה.






7


וּמָה רַבָּה הִיא! נַפְשׁוֹ הַיּוֹדַעַת,

תַּחְקוֹר תַּחְתִּיּוֹת תָּבֶן כָּל גָּבוֹהַּ;



כִּי תִתֵּן אֹמֶר7 מֵרֹאשׁ הַתּוֹלָעַת,



עַד כּוֹכָב וָאוֹר עַד שָׂרָף וֵאלוֹהַּ.






8


הִיא בַת שָׁמַיִם! לֹא תִרְאֶה הַשָּׁחַת,

כִּי עַד אֵל אֵלִים בַּת עֵינָהּ מַגַּעַת;

וּבְכָל הַנִּבְרָא בָּאָרֶץ מִתָּחַת,

תַּעַש נוֹרָאוֹת בִּתְבוּנָה וּבְדַעַת.




9


לָהּ אֹרַח בַּיָּם אַף תָּמֹד יַבֶּשֶׁת,

מֵעֵבֶר אֶל עֵבֶר תֵּבֵל מַקֶּפֶת;

תַּט אֹהֶל לָעוּף עַד עָבִים לָגֶשֶׁת,

וּבִתְהוֹם רַבָּה כָּל טָמוּן חוֹשֶׂפֶת.




10


מַשָּׂא כָבֵד אֵין קֵץ תָּרִיץ כָּרוּחַ,

עַל יַד אֵד מַיִם מֵאֵשׁ יִפְרוֹץ פָּרֶץ;

רֶגַע אֶחָד עַל חוּט בַּרְזֶל מָתוּחַ,



תִשְׁלַח דֵּעַ-פֶּתַע8 עַד אַפְסֵי אָרֶץ.




11


תַּחְקוֹר כָּל צֶמַח כָּל חַי וּמַעֲשֵׂהוּ,

חֻקֵּי אוֹר וָצֵל וּמָה אֵשׁ יוֹקֶדֶת;

הִיא תִּשְׁקוֹל הָרוּחַ אַף תּוֹרִיקֵהוּ,



גַּם קָרָה גַּם חֹם כַּגָּלְמִים9 מוֹדֶדֶת.




12


תַּמְעִיט רֹב הַמִּשְׁקָל וִיהִי כָאַיִן

לָהּ יֵחָלֵק אֵשׁ גּם רוּחַ גַּם מָיִם;

וַהֲמוֹן נַעְלָמִים לֹא נִרְאוּ לַעַיִן,

הִיא תִקְרָא לָמוֹ לַעֲמוֹד לָעֵינָיִם.




13


הִיא תַּחְלוֹק נֹגַהּ לַשִּׁבְעַת מַרְאֶיהָ10,



וּתְצַו מַיִם לַעְלוֹת לָצוּף עוֹפָרֶת;

לָהּ אֵשׁ מִשֶּׁמֶשׁ כִּי תִלְחַץ קַרְנֶיהָ,

כַּמָּה עָפִים רֶגַע גַּם הִיא סוֹפָרֶת.




14


מִסְפָּרִים11 תֵּדַע יוֹרוּ לָהּ הַפֶּלִאי,



תָּצוּר כָּל מַעֲשֵׂי יָהּ בָּעֵט עַל לוּחַ;

תַּפְלִיא עָרוֹךְ קוֹלוֹת עַל פֶּה וָכֶלִי,

וּנְעִימוֹת עֹנֶג אָז עוֹלוֹת בָּרוּחַ.




15


כָּל סִתְרֵי הַגְּוִיּוֹת הֲלֹא יוֹדַעַת,

גַּם בַּהְלִיכוֹת נֶפֶשׁ רַבּוֹת חוֹקֶרֶת;

לָהּ מַצְרֵף לַתְּבוּנָה לָהּ כּוּר לַדָּעַת,



לִשְׁמוֹר קשֶׁט12 וֶאֱמֶת מִכָּל מִשְׁמֶרֶת.




16


כָּל דַּלְתֵי תַעֲלוּמוֹת שִׂכְלָהּ פּוֹתֵחַ,

וּתְגַל אַף בִּשְׁחָקִים כָּל חֻקּוֹת לָמוֹ;

רוּם רֹאשׁ כּוֹכָבִים שֶׁמֶשׁ גַּם יָרֵחַ,

אַף אָנָה וּמָתַי יֶחְסַר אוֹרָמוֹ.




17


תִּסְפּוֹר הַיָמִים בַּגַּלְגַּל יַקִּיפוּ,

וּבְכַמָּה אֵלֶּה עַל צִירָם יִסַּבּוּ;

כַּמָּה זֶה עַל זֶה מִדָּתָם יוֹסִיפוּ,

כַּמָּה עַפְעַפֵּיהֶם13 זֶה עַל זֶה רַבּוּ.




18


תּוֹכַח כִּי אֶרֶץ – לֹא שֶׁמֶשׁ – נִגְרֶשֶׁת14,

וּמְלֹאָהּ מִסָּבִיב יִדְבַּק לַשֵּׁפֶל;

תַּגִּיד מָה הָרַעַם מַה עֵין הַקֶּשֶׁת,

מַה לַּהַב הַבָּרָק וּמֶה עֲרָפֶל.




19


כֹּל יִרְאוּ עֵינֵינוּ מֵרוּם עַד שֵׁפֶל,

כֻּלָּם לֹא אַחַת מֵאֶלֶף וּרְבָבָה,

מִכֹּל שֶׁהִיא מוֹצֵאת בִּמְרוֹמֵי אֹפֶל,



עַד תֶּחְרַד כָּל רוּחַ לַחְשׁוֹב חָשָׁבָה15.




20


וּכְשׁוּבָהּ מֵהַבִּיט בִּיקָרוֹת אֵלֶּה,

תִּשְׂחַק אֶל כָּל רָעָה כִּי תַשִּׂיגֶנָּה;

כִּי אַחְרֵי רוֹאָהּ רַב טוּב עוֹשֵׂה פֶלֶא,



תֵּדַע כִּי מִפָּעְלוֹ רָעָה אֵינֶנָּה16.




21


בֶּן אָדָם! הֲתִיף כָּל מַעְרֶכֶת יֹפִי,

אִם אַךְ שֶׁמֶץ מִכֹּל נִרְאָה אֵלֶיךָ?

וּבַעֲלִילוֹת שַׁדַּי אֵיךְ תִּתֵּן דֹפִי,

אִם מִלְּבָנוֹן אַך צִיץ רוֹאוֹת עֵינֶיךָ?!






22


הֲתִשְׁפּוֹט בֶּן אָדָם! אֶת אֳמָן גֶּבֶר,

כִּי תִרְאֶה פָעֳלוֹ טֶרֶם יְַשְׁלִימֵהוּ?

אַף כִּי מַעֲשֵׂה אֵל – אֵין אֵיד בּוֹ וָשֶׁבֶר! –

כִּי עוֹד לֹא יָדַעְתָּ מָה הוּא קִצֵּהוּ.




23


אַתָּה מַעֲשֶׂיךָ אֶמֶשׁ לֹא יָדַעְתָּ,

אִם טוֹבָה אוֹ רָעָה יִתְּנוּ אֵלֶיךָ,

כִּי תַצְדִּיק מָחָר אֵת אֶמֶשׁ הִרְשַׁעְתָּ;

וּמַעֲשֵׂי הָאֵל אֵיךְ יָדִין שִׂכְלֶךָ!?






24


מִי לוֹ כָּל הַתְּהִילּוֹת גַּם טוֹב הִנֵּהוּ,

וּבְמַעֲשֵׂי הַטּוֹב כָּל רָע לֹא יֶהִי;

מִי לוֹ כָּל הַתְּהִילּוֹת אֵל נִקְרָאֵהוּ,

אַךְ טוֹב אַתָּה הָאֵל מִמָּךְ אֵין נֶהִי!









יתהולל – יתלבט, לפי ירמיה כה, טז.  ↩



שבטהו – שבט עונשו, לפי ישעיה, י, ה.  ↩



מוסב על ה', לפי תהלים לב, ז.  ↩



על–פי המאמר (חגיגה יב, ע"ב): ‘מכון [אחד  הרקיעים] שבו אוצרות שלג… וחדרה של סופה… ודלתותיהן אש’.  ↩



מאור ורוח אדמה ומים – הכוונה לארבעת היסודות (אש
במקום מאור) מהם מורכב העולם לפי התפיסה שמקורה בפילוסופיה היוונית
העתיקה, תחילתה במשנת אמפידוקלס והמשכה באפלטון ובאריסטו.  ↩



לפי תהלים ח, ו. חיתו – נפשו, לפי תהלים מג, ג.  ↩



תתן אמר – על פי תהלים סח, יב, והיינו יגיע דעתו – על פי תהלים יט, ג: מקביל ‘דעה’ ל‘אומר’.  ↩



דֵע פתע – מברק (‘דפשה’ – מברק בצרפתית).  ↩



כגלמים – כמו היו גושי חומר.  ↩



היא הנפש החלק האור הלבן ושבעת צבעי הקשת; מרמז
לגילויו של ניוטון בתחום האופטיקה, כי האור הלבן מורכב מצבעי הקשת (מפי
פרופ‘ ג’ אלקושי).  ↩



התפיסה המתימאטית בתופעות הטבע מסבירה פלאי הטבע.  ↩



קשט – אמונה, לפי משלי כב, כא.  ↩



עפעפיהם – לפי ‘עפעפי שחר’, איוב מא, י.  ↩



נגרשת – נעקרת ממקומה, נעה, לפי יונה ב, ה. רמז למהפכה הקופרניקנית.  ↩



עד המופלא, שעליו נזהר האדם מלחשוב (חגיגה יג,
ע"א), ושם: ‘עד כאן יש לך רשות לדבר, מכאן ואילך אין לך רשות
לדבר’.  ↩



רעה איננה – לפי איכה ג, לח.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41365