נוֹשֵׂא הַדֶּגֶל



	
	נוֹשֵׂא הַדֶּגֶל
	









נושא הדגל 1 (2).jpg






א


הַגְּדוּד עָמַד בְּמִלְחָמָה עַל מִדְרוֹן1 אֶחָד שֶׁל
מְסִלַּת הַבַּרְזֶל וְהָיָה מַטָּרָה לְחִצֵּי צָבָא שָׁלֵם שֶׁל
הַפְּרוּסִים, אֲשֶׁר נֶאֶסְפוּ לְמוּלוֹ מֵאֲחוֹרֵי הַיָּעַר. הַיְרִיּוֹת
הָלְכוּ מִזֶּה וּמִזֶּה מַהֲלַךְ שְׁמוֹנִים מֶטֶר. הָאוֹפִיצֵרִים
קָרְאוּ: “שִׁכְבוּ!…” אַךְ אִישׁ לֹא אָבָה שְׁמֹעַ, וְהַגְּדוּד הַגֵּא
עָמַד עַל רַגְלָיו מְכֻנָּס מִסָּבִיב לְדִגְלוֹ. בָּאֹפֶק הָרָחָב שֶׁל
הַשֶּׁמֶשׁ הַשּׁוֹקֵעַ, שֶׁל שִׁבֲּלֵי הַקָּמָה, שֶׁל שְׂדוֹת
הַמִּרְעֶה, הָיָה מַרְאֵה כְנוּפְיַת הָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה, הַמְעֻנִּים,
הָעֲטוּפִים עָשָׁן עָכוּר, כְּמַרְאֵה עֵדֶר צֹאן הַנִּמְצָא בְשָׂדֶה
חָשׂוּף עִם הַסַּעַר הָרִאשׁוֹן שֶׁל סוּפָה נוֹרָאָה.



מְטַר כַּדּוּרֵי בַרְזֶל יָרַד עַל הַמִּדְרוֹן הַזֶּה!
לֹא נִשְׁמַע בִּלְתִּי אִם נֵפֶץ הַיְרִיּוֹת, הַקּוֹל הֶעָמוּם שֶׁל
הַפַּכִּים הַמִּתְגַּלְגְּלִים לְתוֹךְ הַתְּעָלָה, וְהַכַּדּוּרִים
אֲשֶׁר רִטְטוּ אֲרֻכּוֹת מִקָּצֵהוּ הָאֶחָד וְעַד קָצֵהוּ הַשֵּׁנִי שֶׁל
שְׂדֵה הַמִּלְחָמָה, כְּמֵיתָר מָתוּחַ שֶׁל כְּלֵי־זֶמֶר מְבַשֵּׂר רָע
בְּקוֹל רָם. הַדֶּגֶל שֶׁעָמַד מֵעַל לְרָאשֵׁי הָאֲנָשִׁים הָיָה
מִתְנוֹדֵד מִזְּמָן לִזְמָן לְרוּחַ הַמַּקְלֵעוֹת, לוֹבֵשׁ קַדְרוּת
בְּתוֹךְ הֶעָשָׁן; וְאָז הָיָה עוֹלֶה קוֹל קָשֶׁה, קוֹל גֵּא, אֲשֶׁר
הִתְגַּבֵּר עַל קוֹל הַיְרִיּוֹת, עַל הָאֲנָקוֹת, עַל הַקְּלָלוֹת שֶׁל
הַפְּצוּעִים: “אֶל הַדֶּגֶל, בָּנַי, אֶל הַדֶּגֶל!…” וּכְרֶגַע הָיָה
אוֹפִיצֵר חָשׁ וְעוֹבֵר כְּצֵל דֶּרֶךְ הָעֲרָפֶל הָאָדֹם הַזֶּה וְדֶגֶל
גִּבּוֹרִים זֶה שֶׁהִתְעוֹדֵד הָיָה מְרַחֵף שׁוּב מִמַּעַל
לַלּוֹחֲמִים.

עֶשְׂרִים וּשְׁתֵּי פְעָמִים נָפַל הַדֶּגֶל!…
עֶשְׂרִים וּשְׁתֵּי פְעָמִים נִשְׁמְטָה הַקַּתָּה2 שֶׁלּוֹ, הַחַמָּה
עוֹד, מִיָּדוֹ שֶׁל אִישׁ גֹּוֵעַ וְנִתְפְּשָׂה בְיָד אַחֶרֶת וְהוּקְמָה
שׁוּב; וְעִם שְׁקִיעַת הַחַמָּה, בְּשָׁעָה שֶׁשְּׁאֵרִית הַגְּדוּד –
קֹמֶץ אֲנָשִׁים – הִשְׁמִיעָה אַט עַל הַנְּסִיגָה לְאָחוֹר, לֹא הָיָה
הַדֶּגֶל כִּי אִם סְחָבָה בִידֵי שַׂר־הָעֲשָׂרָה הוֹרְנוּ, נוֹשֵׂא
הַדֶּגֶל הָעֶשְׂרִים וּשְׁלשָׁה בַיּוֹם הַהוּא.




ב


הוֹרְנוּ שַׂר־הָעֲשָׂרָה הַזֶּה הָיָה אִישׁ בַּעַר
קֵן, בַּעַל שְׁלשָׁה צִיּוּנִים עַל כִּתְפוֹתָיו, אֲשֶׁר יָדַע
בֶּעָמָל לַחְתֹּם אֶת שְׁמוֹ, וְעֶשְׂרִים שָׁנָה מִשְּׁנוֹת חַיָּיו
הִִשְׁקִיעַ בַּעֲבוֹדָה לְקַבֵּל פְּרָס שֶׁל סְרָטִים מְיֻחָדִים לִסְגַן
אוֹפִיצֵר. כָּל הָעֹנִי וְהַיָּגוֹן שֶׁל יֶלֶד אֲסוּפִי, כָּל הַתְּלָאָה
שֶׁל חַיֵּי קְסַרְקְטִין3 אֶפְשָׁר הָיָה לִרְאוֹת בְּאוֹתוֹ הַמֵּצַח
הַשָּׁפָל וְהָעַקְשָׁנִי, בְּאוֹתוֹ הַגַּב הַכָּפוּף עַל יְדֵי יַלְקוּט
הַחַיָּל, בְּאוֹתָן הַפְּסִיעוֹת שֶׁלֹּא מִדַּעַת שֶׁל אִישׁ־צָבָא
בְשׁוּרַת חֲבֵרָיו. עִם כָּל אֵלֶּה הָיָה הָאִישׁ כְּבַד־פֶּה קְצָת,
אַךְ כְּדֵי לִהְיוֹת נוֹשֵׂא דֶגֶל אֵין עַל אָדָם לִהְיוֹת בַּעַל
לָשׁוֹן. בְּאוֹתוֹ הָעֶרֶב שֶׁל יוֹם הַמִּלְחָמָה אָמַר לוֹ הַקּוֹלוֹנֶל
הָעוֹמֵד עַל גַּבּוֹ: “הַדֶּגֶל בְּיָדְךָ הוּא, אִישִׁי, וּבְכֵן, שְׁמֹר
אוֹתוֹ”. וְעַל גַּבֵּי אַדַּרְתּוֹ, אַדֶּרֶת הַחַיָּלִים, שֶׁבָּאָה
בְמֵי הַגְּשָׁמִים וּבְאֵשׁ הַכַּדּוּרִים, שָׁם הַחֶנְוָנִי שֶׁל הַחַיִל
בְּרֶגַע זֶה שָׂפָה רְקוּמָה זָהָב, הַמְיֻחָדָה לְבִגְדוֹ שֶׁל
סְגַן־לֵטֵנַנְט.

הַדָּבָר הַזֶּה הָיָה הַגָּאוֹן הָאֶחָד שֶׁל חַיִּים
עֲלוּבִים אֵלּוּ. כְּרֶגַע הִזְדַּקְּפָה קוֹמָתוֹ שֶׁל הַחַיָּל הַזָּקֵן
הַזֶּה. הָאִישׁ הַמִּסְכֵּן הַזֶּה, שֶׁהָיָה רָגִיל לָלֶכֶת כְּפוּף
גַּב, עֵינָיו מָשְׁפָּלוֹת לָאָרֶץ, לָבַשׁ מֵהַיּוֹם הַהוּא צוּרָה
גֵאָה, וְעֵינָיו נְשׂוּאוֹת תָּמִיד לִרְאוֹת אֶת נִפְנוּף הַסְּחָבָה
וְלִבּוֹ אֵלֶיהָ לְהַחֲזִיק בָּהּ בְּתֹקֶף, לְרוֹמְמָהּ, לְנַשְּׂאָהּ
מֵעַל הַמָּוֶת, מֵעַל הַבְּגִידָה, מֵעַל הַמְּנוּסָה מִפְּנֵי
אוֹיֵב.



מִימֵיכֶם לֹא רְאִיתֶם אָדָם מְאֻשָּׁר כָּל כָּךְ כְּמוֹ
הוֹרְנוּ זֶה בִימֵי הַמִּלְחָמָה, בִּזְמַן שֶׁאָחַז בִּשְׁתֵּי יָדָיו
אֶת עֵץ הַדֶּגֶל הַקָּבוּעַ יָפֶה בְתוֹךְ נַרְתִּיק שֶׁל עוֹר. הוּא לֹא
דִבֵּר, הוּא לֹא זָז. הָרוֹאֶה אֶת פָּנָיו הַחֲשׁוּבִים כִּפְנֵי כֹהֵן
הָיָה אוֹמֵר, כִּי אוֹחֵז הוּא דָבָר שֶׁבִּקְדֻשָּׁה. כָּל חַיָּיו, כָּל
כֹּחוֹ הָיָה שָׁקוּעַ בְּאֶצְבְּעוֹתָיו הַמְכֻוָּצוֹת מִסָּבִיב
לִסְחָבָה יָפָה מָזְהָבָה זוֹ, שֶׁרוֹגְמִים אוֹתָהּ בְכַדּוּרִים,
וּבְעֵינָיו הַמְּלֵאוֹת קְרִיאָה לַקְּרָב, שֶׁהָיוּ מַבִּיטוֹת בִּפְנֵי
הַפְּרוּסִים כְּאוֹמְרוֹת: “נַסּוּ אֵפוֹא לָבֹא אֵלַי וְלִגְזֹל זֶה
מִיָּדִי…”



אִישׁ לֹא נִסָּה לַעֲשׂוֹת זֹאת, אַף לֹא הַמָּוֶת.
אַחֲרֵי מִלְחֶמֶת בוֹרְגִי, אַחֲרֵי גְרַבְלוּט, מִכָּל מִלְחֲמוֹת
הַדָּמִים הַגְּדוֹלוֹת הָאֵלֶּה יָצָא הַדֶּגֶל כָּתוּת, נָקוּב, דָּקוּר
מִן הַפְּצָעִים; אַךְ כָּל הַזְּמָן הָיָה הוֹרְנוּ הַזָּקֵן נוֹשֵׂא
אוֹתוֹ.




ג


אַחֲרֵי כֵן בָּאוּ יְמֵי אֱלוּל, הַצָּבָא לְיַד הָעִיר
מֶטְץ, הַמָּצוֹר, הַשְּׁבִיתָה הַאֲרֻכָּה הַזֹּאת בְּתוֹךְ הַבֹּץ,
שֶׁכְּלֵי־הַתּוֹתָח הֶעֱלוּ שָׁם חֲלֻדָּה, שֶׁהַצְּבָאוֹת הַמְעֻלִּים
בְּכָל הָעוֹלָם, הַמְיֹאָשִׁים מֵחֹסֶר פְּעֻלָּה, מֵחֹסֶר מָזוֹן,
מֵחֹסֶר יְדִיעוֹת עַל הַמַּצָּב, הָיוּ מֵתִים מִקַּדַּחַת וּמִשִּׁעֲמוּם
לְרַגְלֵי קְבוּצוֹת רוֹבֵיהֶם. לֹא שָׂרַי־הַצָּבָא וְלֹא
אַנְשֵׁי־הַצָּבָא, אִישׁ לֹא הֶאֱמִין עוֹד בְּנִצָּחוֹן; וְרַק הוֹרְנוּ
לְבַדּוֹ שָׁמַר אֵמוּן בְּלִבּוֹ. הַסְּחָבָה בַעֲלַת שְׁלשֶׁת
הַצְּבָעִים עָמְדָה לוֹ בִמְקוֹם הַכֹּל, וְכָל עוֹד אֲשֶׁר הָיְתָה
עִמּוֹ נִדְמָה לוֹ, כִּי לֹא אָבַד דָּבָר. לְצַעֲרוֹ, בַּאֲשֶׁר כִּי לֹא
עָרְכוּ מִלְחָמָה, גָּנַז הַקּוֹלוֹנֶל אֶת הַדֶּגֶל עִמּוֹ בְאַחַד
מִפַּרְוְרֵי הָעִיר מֶטְץ; וְהוֹרְנוּ הָאַמִּיץ הָיָה דּוֹמֶה כִמְעַט
לְאֵם שֶׁיַּלְדָּהּ נִמְצָא אֵצֶל מֵינֶקֶת. הוּא הָיָה מְהַרְהֵר בּוֹ
בְּלִי הֶרֶף, וְכַאֲשֶׁר גָּבְרוּ עָלָיו הַגַּעְגּוּעִים, הָיָה הוֹלֵךְ
בְּבַת אַחַת לְעִיר מֶטְץ, וְאַךְ רָאָה אֶת הַדֶּגֶל עוֹמֵד בִמְקוֹמוֹ
בִמְנוּחָה לְיַד הַקִּיר, הָיָה שָׁב בְּלֵב מָלֵא אֹמֶץ, סַבְלָנוּת,
וְנוֹשֵׂא אֶל אָהֳלוֹ שְׁטוּף הַגְּשָׁמִים חֶזְיוֹנוֹת עַל הַמִּלְחָמָה
שֶׁתָּבֹא, עַל הַהֲלִיכָה לְפָנִים עִם הַדֶּגֶל בַּעַל שְׁלשֶׁת
הַצְּבָעִים הַפָּרוּשׂ וּמְנַפְנֵף לְמַעְלָה עַל הַתְּעָלוֹת שֶׁל
הַפְּרוּסִים.



פְּקֻדַּת הַיּוֹם שֶׁל הַמְפַקֵּד הָרֹאשׁ בַּזֶן הָרְסָה
אֶת חֶזְיוֹנוֹתָיו אֵלֶּה. בְּבֹקֶר יוֹם אֶחָד, כַּאֲשֶׁר הֵקִיץ
הוֹרְנוּ מִשְּׁנָתוֹ, רָאָה אֶת כָּל שְׂדֵה הַמַּעֲרָכָה מְזֻעֲזָע,
הַחַיָּלִים עוֹמְדִים כְּנוּפְיוֹת כְּנוּפְיוֹת, נִלְהָבִים מְאֹד,
מִתְרַגְּזִים, קוֹרְאִים בְּקוֹל חֵמָה, מְנִיפִים יְדֵיהֶם כֻּלָּם
לְעֵבֶר אֶחָד, לְעֵבֶר הָעִיר, כְּאִלּוּ מַרְאִים מִתּוֹךְ כַּעַס עַל
הָאָשֵׁם. נִשְׁמְעוּ הַקּוֹלוֹת: “כָּבֹשׁ נִכְבְּשֵׁהוּ!.. נְמִיתֵהוּ
בִירִיָּה!..” וְהָאוֹפִיצֵרִים כָּבְשׁוּ פְנֵיהֶם בַּקַּרְקַע… הֵם
הִתְהַלְּכוּ לִצְדָדִין, רֹאשָׁם מוּרָד, כְּאִלּוּ נִכְלְמוּ בִּפְנֵי
אַנְשֵׁי הַצָּבָא שֶׁלָּהֶם. וְאָמְנָם גְּדוֹלָה הָיְתָה הַכְּלִמָּה,
זֶה עַתָּה קָרְאוּ לִפְנֵי מֵאָה וַחֲמִשִּׁים אֶלֶף אַנְשֵׁי צָבָא,
מְזֻיָּנִים יָפֶה, חֲזָקִים עוֹד, אֶת פְּקֻדַּת הַמְפַקֵּד, אֲשֶׁר
הִסְגִּיר אוֹתָם אֶל הָאוֹיֵב בְּלִי קְרָב.



– וְהַדְּגָלִים? – שָׁאַל הוֹרְנוּ וּפָנָיו הֶחֱוִירוּ… הַדְּגָלִים נִמְסְרוּ עִם כָּל הַשְּׁאָר, עִם הָרוֹבִים,
עִם אֲשֶׁר נוֹתַר מִן הָעֲגָלוֹת הַטְּעוּנוֹת, כָּל…
– רַ… רַ… רַעַם מִן הַשָּׁמַיִם! – גִּמְגֵּם הָאִישׁ הֶעָלוּב. עַד עוֹלָם לֹא יִקְחוּ אֶת דִּגְלִי…
וְהוּא נָשָׂא רַגְלָיו וַיָּרָץ אֶל עֵבֶר הָעִיר.




ד


גַּם שָׁם הָיְתָה הִתְעוֹרְרוּת רַבָּה. הַצָּבָא
הַלְּאֻמִּי, אֶזְרָחִים, חַיָּלִים צָעֲקוּ בְקוֹל, הִתְרַגָּזוּ. עָבְרוּ
צִירִים שְׁלוּחִים, רוֹעֲדִים, אֲשֶׁר הָלְכוּ אֶל הַמְפַקֵּד הָרֹאשׁ
וְאוּלָם הוֹרְנוּ לֹא רָאָה מְאוּמָה. הוּא דִבֵּר אֶל עַצְמוֹ,
בַּעֲלוֹתוֹ אֶל הָרְחוֹב פוֹבוּרְג.

– לָקֹחַ מִמֶּנִּי אֶת דִּגְלִי!.. הָיָה לֹא תִהְיֶה!..
הַאֶפְשָׁר הַדָּבָר? הֲיֵשׁ לוֹ זְכוּת לְכָךְ?.. יִתֵּן לַפְּרוּסִים אֶת
זֶה שֶׁלּוֹ, אֶת מַרְכְּבוֹתָיו הַמְצֻפּוֹת זָהָב, אֶת כְּלֵי הַכֶּסֶף
הַיָּפִים שֶׁהֵבִיאוּ לוֹ מִמֶּקְסִיקוֹ!.. אַךְ זֶה, שֶׁלִּי הוּא…
כְּבוֹדִי הוּא. אָנֹכִי אָגֵן לְבַל יִגְעוּ בָזֶה.

כָּל קִטְעֵי הַדִּבּוּרִים הָאֵלֶּה נִפְסְקוּ עַל יְדֵי
מַהֲלָכוֹ וְגִמְגּוּמוֹ; אַךְ בְּעֶצֶם הַדָּבָר הָיָה לוֹ לְזָקֵן זֶה
רַעְיוֹן שֶׁלּוֹ, רַעְיוֹן בָּרוּר, רַעְיוֹן קָבוּעַ, לָקַחַת אֶת
הַדֶּגֶל, לָשֵׂאת אוֹתוֹ לְתוֹךְ הַגְּדוּד וּלְהַבְקִיעַ אֶל
הַפְּרוּסִים עִם אֵלֶּה אֲשֶׁר יֹאבוּ לָלֶכֶת אַחֲרָיו.

כַּאֲשֶׁר בָּא אֶל הַמָּקוֹם שָׁמָּה, לֹא נָתְנוּ לוֹ
לָבֹא. הַקּוֹלוֹנֶל, שֶׁהָיָה מָלֵא חֵמָה אַף הוּא, מֵאֵן לִרְאוֹת
פְּנֵי אִישׁ… אַךְ הוֹרְנוּ לֹא הִסְכִּים לְכָךְ.

הוּא חֵרֵף וְגִדֵּף, צָעַק, דָּחַף אֶת שׁוֹמֵר הַפֶּתַח:



“דִּגְלִי… הָבוּ לִי דִּגְלִי…” סוֹף סוֹף נִפְתַּח אַחַד
הַחַלּוֹנוֹת:



– הָאַתָּה זֶה, הוֹרְנוּ?

– כֵּן, אֲדֹנִי הַקּוֹלוֹנֶל, אָנִי…

– כָּל הַדְּגָלִים הֵם בְּבֵית הַנֶּשֶׁק… אֵין לְךָ כִּי אִם לָלֶכֶת שָׁמָּה. יִתְּנוּ לְךָ שׁוֹבֵר…

– שׁוֹבֵר? מָה אֶעֱשֶׂה בוֹ?..

– כֵּן הִיא פְקֻדַּת הַמְפַקֵּד הָרֹאשׁ…

– אַךְ הַקּוֹלוֹנֶל…

– לֵךְ… לְשָׁלוֹם!… – וְהַחַלּוֹן שָׁב וְנִסְגָּר.

– הוֹרְנוּ הַזָּקֵן הִתְנוֹדֵד כְּאִישׁ שִׁכּוֹר.

– שׁוֹבֵר… שׁוֹבֵר… חָזַר עַל הַמִּלָּה דֶרֶךְ
מְכוֹנָה… סוֹף סוֹף פָּסַע וְהָלַךְ בְּלִי הָבֵן בִּלְתִּי אִם דָּבָר
אֶחָד, כִּי הַדֶּגֶל הוּא בְּבֵית הַנֶּשֶׁק וְכִי עָלָיו לְרָכְשׁוֹ
בְּעַד כָּל מְחִיר. –






ה


שַׁעֲרֵי בֵית הַנֶּשֶׁק הָיוּ פְּתוּחִים לָרְוָחָה
לְהַעֲבִיר אֶת הָעֲגָלוֹת הַגְּדוֹלוֹת שֶׁל הַפְּרוּסִים, שֶׁעָמְדוּ
שׁוּרוֹת שׁוּרוֹת וְהִמְתִּינוּ בֶחָצֵר. רֶטֶט עָבַר בְּגוּפוֹ שֶׁל
הוֹרְנוּ כְּשֶׁנִּכְנָס. כָּל יֶתֶר נוֹשְׂאֵי־הַדֶּגֶל הָיוּ שָׁם,
חֲמִשִּׁים אוֹ שִׁשִּׁים אוֹפִיצֵרִים, שְׁבוּרֵי לֵב, דּוֹמֵמִים;
וְהָעֲגָלוֹת הַקּוֹדְרוֹת הָאֵלֶּה תַחַת הַגֶּשֶׁם, אֵלֶּה הָאֲנָשִׁים
שֶׁהִתְכַּנְּסוּ מֵאָחוֹר בְּגִלּוּי רֹאשׁ: הָרוֹאֶה הָיָה אוֹמֵר, כִּי
הַלְוָיַת מֵת הִיא.



בְּאַחַת הַפִּנּוֹת נֶעֶרְמוּ כָל הַדְּגָלִים שֶׁל
צִבְאוֹת בַּזֶן וְהֵם בְּלוּלִים בְּבֹץ הָרִצְפָּה. אֵין לְךָ דָבָר
מְעוֹרֵר עֶצֶב יוֹתֵר מִמַּרְאֵה הַסְּחָבוֹת הָאֵלֶּה שֶׁל מֶשִׁי
בָּהִיר, הַקְּרָעִים הָאֵלֶּה שֶׁל גְּדִילֵי זָהָב וְשֶׁל יָדוֹת
מַעֲשֵׂי חוֹשֵׁב, כָּל הֲדַר הַתִּפְאֶרֶת שֶׁהָשְׁלַךְ לֶעָפָר,
הַמְגֹאָל בְּמֵי גֶשֶׁם וּבְבֹץ. אַחַד הָאוֹפִיצֵרִים הַמְמֻנִּים עַל
הַמֶּשֶׁק קִבֵּל אֶת הַדְּגָלִים אַחַד אֶחָד, וּלְקוֹל הַקְּרִיאָה
בְשֵׁם הַגְּדוּד הָיָה כָל אֶחָד מִנּוֹשְׂאֵי הַדֶּגֶל נִגָּשׁ לָקַחַת
שׁוֹבֵר. שְׁנֵי אוֹפִיצֵרִים פְּרוּסִים, קָשִׁים וְקָרֵי־רוּחַ,
הִשְׁגִּיחוּ עַל הָעֲבוֹדָה.



וְכָךְ הֲלַכְתֶּם מִן הָעוֹלָם, הָהּ, דִּגְלֵי כָבוֹד,
חֲשַׂפְתֶּם לָעַיִן אֶת פִּצְעֵיכֶם, הִתְגּוֹלַלְתֶּם בְּרֹאשׁ חוּצוֹת
כְּצִפֳּרִים אֲשֶׁר כַּנְפֵיהֶן נִשְׁבָּרוּ! יְצָאתֶם מִן הָעוֹלָם
בְּחֶרְפָּה, כִּי חֻלַּל יָפְיְכֶם, וְכָל אֶחָד מִכֶּם נָשָׂא עִמּוֹ
מְעַט מִכְּבוֹד צָרְפַת. קַרְנֵי שֶׁמֶשׁ שֶׁל יְמֵי הַמַּהֲלָךְ הָרָב
נִשְׁאֲרוּ בֵּין קִמְטֵיכֶם הַכֵּהִים. בְּתוֹךְ אוֹתוֹת הַכַּדּוּרִים
גְּנַזְתֶּם אֶת זִכְרוֹן הַמֵּתִים הַנֶּעְלָמִים, שֶׁנָּפְלוּ בְמִקְרֶה
תַחַת הַדֶּגֶל שֶׁאֵלָיו כּוֹנֵן הַכַּדּוּר…



– הוֹרְנוּ, אַתָּה הוּא… קוֹרְאִים אֶת שִׁמְּךָ… לֵךְ וְקַח אֶת שׁוֹבְרֶךָ…

אָכֵן, עָלָיו לְקַבֵּל אֶת הַשּׁוֹבֵר!

הַדֶּגֶל הִנֵּה הוּא לְפָנָיו. כֵּן, זֶה הוּא דִגְלוֹ,
הַיָּפֶה מִכֹּל, הַנִּשְׁחָת מִכֹּל… וְכַאֲשֶׁר רָאָה אוֹתוֹ, נִדְמָה
לוֹ, כִּי עוֹמֵד הוּא עוֹד שָׁם לְמַעְלָה, עַל הַמִּדְרוֹן. שׁוֹמֵעַ
הוּא אֶת רִנַּת הַכַּדּוּרִים, אֶת נֵפֶץ הַפַּכִּים וְאֶת קוֹל
הַקּוֹלוֹנֶל: “אֶל הַדֶּגֶל, בְּנִי!…” אַחֲרֵי כֵן הִנֵּה עֶשְׂרִים
וּשְׁנֵי חֲבֵרָיו שׁוֹכְבִים עַל הָאָרֶץ וְהוּא הָעֶשְׂרִים וּשְׁלשָׁה
חָשׁ בְּתוֹרוֹ לְהָרִים אֶת הַדֶּגֶל לְהַחֲזִיק בַּדֶּגֶל הֶעָלוּב
הַזֶּה הַמִּתְנוֹדֵד בְּאֶפֶס יָד. הָהּ! בַּיּוֹם הַהוּא נִשְׁבַּע
לְהָגֵן עָלָיו עַד מוֹתוֹ. וְעַתָּה…

וּבְהַרְהֲרוֹ בַּדָּבָר הַזֶּה עוֹלֶה כָל דַּם לִבּוֹ
לְתוֹךְ רֹאשׁוֹ, שִׁכּוֹר הוּא, לִבּוֹ אָבַד, וְהוּא מִתְנַפֵּל עַל
הָאוֹפִיצֵר הַפְּרוּסִי, גּוֹזֵר מִיָּדוֹ אֶת הַדֶּגֶל הָאָהוּב,
שֶׁתְּפָשׂוֹ בִשְׁתֵּי יָדָיו; אַחֲרֵי כֵן הוּא מְנַסֶּה עוֹד לַהֲרִימוֹ
לְמַעְלָה לְמַעְלָה, לְנַשְּׂאוֹ וְלִקְרֹא: “אֶל הֵדֶּ…”, אַךְ קוֹלוֹ
נֶחְבָּא בְתוֹךְ גְּרוֹנוֹ. הוּא חָשׁ, כִּי הַקַּתָּה שֶׁל דִּגְלוֹ
רוֹעֶדֶת, נִשְׁמֶטֶת מִתּוֹךְ יָדָיו. בַּאֲוִיר לֵאֶה זֶה, בַּאֲוִיר זֶה
שֶׁל הַמָּוֶת הַתָּלוּי כְּמַשָּׂא כָבֵד עַל הֶעָרִים שֶׁנִּכְנְעוּ,
אֵין הַדְּגָלִים יְכֹלִים לְנַפְנֵף עוֹד, אֵין אִישׁ גֵא יָכֹל לִחְיוֹת
עוֹד… וְהוֹרְנוּ הַזָּקֵן נָפַל מֵת.











מִדְרוֹן – מוֹרָד  ↩



קַתָּה – יַד־גַּרְזֶן, סַכִּין, דֶּגֶל וְכַדּוֹמֶה  ↩



קְסַרְקִטין – בָּתֵּי מוֹשָׁב־חַיָּלִים  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/40622