תרבות יהודית



	
	תרבות יהודית
	



עוד מראשית בואו לעירנו ראה רבנו בצער רב את הנוער שלנו
הולך ומתנוון. רובם ככולם הם חניכי בתי הספר הנוצרים (של “האחים”), ובבתי
הוריהם שוררת הזנחה ובערות גמורה ביחס לכל קדשי האומה; ואין כל פלא אם לא
היה לצעירינו שום מושג נכון מן היהדות ומן הלאומיות, ובקהלה גדולה וחשובה
כקהלתנו, המונה יותר משלושים אלף יהודים, לא היה בימים ההם שום מועדון, שום
אגודה של צעירים, מלבד אגודת הסתדרות הציונית ואגודה ספורטיבית “מכבי”
שבקרו בהן הצעירים מבני ההמון; אך הנוער האריסטוקרטי שאינו בא במגע ומשא
עמהם, הלך לרעות בשדות אחרים ויסתפח אל הסתדרות הצעירים הנוצרים, המצב היה
נורא ומחריד, דור שלם של בחורים רעננים היה הולך ומתבולל…

רבנו דוד פראטו הרגיש בסכנה הגדולה ויתאזר בעוז מרצו ליצור
“מועדון לנוער העברי”, שמטרתו היא לאסוף ולרכז את אלה מצעירים של השדרות
הגבוהות שהנם רחוקים מתנועתנו ולהקים מרכז יהודי להתפתחות מוסרית, להשכלה
חברתית וספורטיבית באוירה יהודית. ועבודתו גם פה לא היתה כה קלה, עליו
היה להלחם עם אדישות מדורות רבים, עם צעירים שקבלו את השכלתם במוסדות חנוך
זרים, ושמחנכיהם הרעילו את לבותיהם לשנוא את
בני גזעם… לשמחתנו עלינו להגיד כי הודות לכשרונו הגדול של רבנו בהטפה
כנואם בחסד עליון, עוטרה עבודתו בנצחון גמור, ומאות צעירים, שביניהם היו
רבים בעלי השכלה גבוהה, נספחו אל המועדון שהוקם באחד הרחובות הגדולים ושבו
אולמים מלאים אור עם כל הנוחיות, ספריה נהדרה, ביליארד וכל מכשירי ספורט.
וכך הוכשר הנוער היהודי לקחת חלק פעיל במוסדות הקהלה ובהתפתחותה של התנועה
הלאומית. וכך משך המועדון אליו קמעא קמעא את רוב האינטיליגנציה היהודית
באלכסנדריה.

הרב דוד פראטו יסד “ישיבה”, הנושאת את שמו, באחד מאולמי
ביתו. ישיבה זו אינה מן הסוג הישן – ללמודי גפ״ת, אלא ישיבה מודרנית,
מכון ללמודי היהדות על ידי הרצאות ונאומים, שהציב לו מטרה נשגבה לאפשר לכל
הרוצים לשמוע הרצאות ווכוחים על תורת ישראל, היסטוריה, לאומית ותרבות
יהודית. ישיבה זו הכשירה חוג אנשים מהשדרות העליונות להכיר את מאור התורה
ואת לאומיותנו, ובכל חמישי בערב ניתנות הרצאות על ידי רבנו מיסד הישיבה, גם
נואמים אחרים משתתפים מזמן לזמן.

אך יסד את המכון, והנה קבוצות רבות מן הנוער, צעירים וצעירות וביניהם גם גדולים בשנים, מהרו ובאו להסתפח אליו.

באולמי הישיבה ניתנים גם שעורי ערב ללמוד השפה העברית חנם ארבע פעמים בשבוע על ידי מורים מומחים.

באדר התרפ“ט יסד הרב פראטו את הרבעון המצויר “אילוסטרציון
ז׳ואיף” בעברית ובצרפתית, שבו משתתפים מיטב בעלי המחשבה העברית בארץ
ובחו”ל. להגשמת רעיונו זה נמצא המדפיס מר ליאון פלומבו שהקדיש הרבה מרץ
והון להוציא לאור את העתון הנ״ל משוכלל בכל ההדור והתפארת. בזמן האחרון
הולך ונדפס בפריז בשם “לי קאיי ז׳ואיף”.

אך גולת הכותרת של עבודת רבנו בחוג קהלתנו, היא בוודאי
הפצת הציונות. כציוני ותיק משעה ראשונה, בבואו לעירנו הצטער מאד למצא את
שדה הלאומיות כמעט עזובה. הן אמנם היתה פה הסתדרות ציונית, גם אגודה של
צעירים לאומיים. מכבים וצופים, אך כל התנועה היתה מצטמצמת בחוג צר, בתוך
רחוב היהודים הדל, ולא יצאה מחוץ לגבולותיה, וכל המאמצים של מנהלי האגודות
הציוניות למשוך את בני השדרות העליונות אליה – לא הצליחו. דרוש היה מנהיג
בעל השפעה כבירה יוצאת מן הכלל שיוכל להשפיע על לבותיהם האדישים של צעירינו
כדי למשכם אל התנועה, והנה נמצא האיש: רבי דוד פראטו! האדם הנעלה הזה,
בהיותו בעל השכלה גבוהה וגם נואם בעל כשרונות מצויינים, ועל כלם בעל לב
יהודי חם ולאומי קיצוני התמסר בכל חום לבו לעבודה הקדושה, וירכוש לתנועתנו
נפשות אצילות ויקרות שתהיינה אחרי כן פעילות לטובת המוסדות הלאומיים. וגם
עלינו להודות להשפעתו של רבנו גם על הצלחתם של צירי קרן היסוד המבקרים
אצלנו ככל שנה, חברי “הבימה”, ועוד.

וכמו כן “שליחי” ארץ ישראל, הבאים אלינו לאסוף נדבות לטובת מוסדות החסד שלהם, מוצאים ברבנו תומך ועוזר.






את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41363