יסוד בית הספר "התקוה"



	
	יסוד בית הספר "התקוה"
	



(בית ספר די לה פרגולה)

נוסד בשנת תרע"ט 1919





לרגלי סגירת בתי הספר של האליאנס שבה בעית החנוך היהודי
להעסיק את רבים מבני הקהלה, הרבה אבות ילדים חרדים באו במבוכה וישאלו את
עצמם מה לעשות בבניהם? בבתי החנוך של הקהלה לא היה כבר מקום ואל בתי הספר
הזרים לא רצו להכניסם; והנה נמצאו אנשים אחדים נדיבי רוח והם: החכם מרדכי
אצראף, שמעון חסין וחיים שביליה אשר יראת ה' נגעה בלבם ויחליטו לפתוח מוסד
חנוך בשם “התקוה” ולחפש מורים לעברית, צרפתית וערבית.

ועבודתם לא היתה קלה ביותר, ראשית – צריך היה למצוא מורים
מוכשרים לחנך, והעקר למצוא הורים שיסכימו למסור את ילדיהם בידיהם; בית
הספר נפתח בשבעים תלמיד, ברחוב פירונה, תחת הנהלת מר עובדיה מיחריז מורה
האליאנס.

בשנה הראשונה אחרי כל ההוצאות היה גרעון בתקציב, אשר
המיסדים השלימוהו מכיסיהם, וכן בשנה השניה והשלישית. וצריך להודות כי הרה"ג
א' אביכזיר דאג בהתפתחותו של המוסד בהמציא להם איזה סכומים לשלם שכירות
הבית, והנה הגיע המשבר. המיסדים ראו לצערם כי אין בכחם להמשיך את המצב
בתנאים קשים כאלה, צריך היה מיד להכניס תקונים יסודיים, המעון לא התאים כלל
לבית ספר, התלמידים החלו להתמעט, ההוצאות הלכו והתרבו, הם ראו לדאבונם כי
מוסד זה אשר טפחוהו ורבוהו החל להתמוטט, ואז פנו מיסדי “התקוה” אל האדון
יוסף די פיג’וטו ביי, נשיא ועד בתי הספר לקהלה בבקשה להתעניין ברצינות
במוסדם ולקבל אותו תחת חסותו.

האדון די פיג’וטו נעתר לבקשתם ויבקש מחברי ועד “צפנת פענח” לקבל עליהם את הנהלת “התקוה”.

חברי הועד התענינו בדבר, הביאו ספרי למוד, שכרו מעון במרכז
העיר המתאים לבית ספר, התלמידים נתרבו, וכך המשיכו את עבודתם במשך חמש
שנים.

עפ“י הצעת הרב הראשי רבי דוד פראטו, הוחלט להקים שם להרב
המנוח רפאל די לה פרגולה ז”ל על שרותו בתור רב ראשי בקהלתנו משנת התר“ע עד
תרפ”ג (1916־1923) ולקרוא את בית הספר בשם “בית ספר די לה פרגולה”, למנהל
נמנה מר מוסקטו, שנהל אותו עד יומו האחרון בתבונה ובחריצות.

ההנהלה שהיתה ביד פרופיסור מוסקטו התקדמה בראשונה יפה יפה
הודות למסירותו, והנה פרצה המלחמה, הורי הילדים לא יכלו לשלם שכר למוד,
נפסקה תמיכתם של האליאנס הצרפתית והעיריה, ולמרות זה המשיכו חברי הועד
להחזיק במוסד החנוך הזה. אחרי מותו של פרופיסור מוסקטו נמסרה ההנהלה לידי
אדם צעיר משכיל מר שלמה ר' הכהן, אשר התמסר בלב ונפש להתפתחותו, בהכניסו בו
סדרים טובים, מלבד הלמודים בצרפתית וערבית, נתן גם מקום חשוב ללמוד שפת
עברית.

התוצאות היו מצליחות, מספר התלמידים שהיה 90 בתחלת 1943,
נתרבו ל 250 מחולקים לעשר כתות, החל מגן הילדים מגיל 4 שנים עד הכתה
העליונה בני גיל 13 שנה.





חברי הועד

אדמונד ריזו לוי, אמיליו לוי, עמנואל נחמולי, פ' לוצאטו,
רוברט ברצילון, יוסף קמפוס, דוד ג’יקוריל, נורי פרחי, מ' ל' פרנקו, מרקו
נדלר.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/40671