דונש בן לברט



	
	דונש בן לברט
	



ר' אדונים הלוי, הנקרא בשפת ערָב בשם " “דונש בן לברט”,
נולד לערך בשנת ד“א תר”ף (920) בעיר פאַס באפריקה הצפונית וימת בשנת תש“ן
(990). הוא היה מגדולי היַחש, ונכד להגאון ר' סעדיה. בימי נעוריו בא למדינת
בבל וכנראה היה אביו זקנו מורהו ומחנכו. ויצטין בלמודים, וביחוד בדקדוק שפת
עבר. הוא היה הראשון אשר עַרך מדה ומשקל לשיר העברית, עפ”י יתדות
ותנועות, במתכונת שירי הערבים; ושיריו השקולים מצאו חן בעיני בני דורו.
וכאשר שמע הנשיא חסדאי בן יצחק שפרוט את שמע דונש, ויקראהו אליו עירה
קורדובה בספרד. ויהי כאשר חִבר מנחם בן סרוק את “מחברתו” ויעש לו שם גדול,
ויקרא בו דונש, ויכתוב ספר “השגות” על מחברות מנחם. את ספרו זה המלא ארס
ושנינש שלח לחסדאי, ובראש הספר כתב שני שירים שקולים, האחד שיר תהלה
להנשיא, והשני שיר לעג על מנחם (אנחנו נביא בזה דוגמאות מהשיר הראשון).
ותהי מלחמה ארוכה בין דונש וביו מנחם, וגם תלמידיהם יצאו לענות לעזרת
מוריהם וימטירו איש על רעהו שירים שנונים (גם משירי התלמידים נביא דוגמאות
להלן). ואולם המלחמה הזאת הביאה תועֶלת רבה לשפת עבר, כי היא הִמריצה חכמים
רבים לחקור ולדרוש בדקדוק הלשון ורוח הבקורת החל לרחף אז בספרד. – דונש
נחשב כאחד מגדולי “המדקדקים”, ואולם בתור משורר לא רב ערכו, כי רוח השירה
לא נוססה בו, ויהי רק חורז חרוזים מחוכם (מהוכם). ואנחנו לא נוכל להודות לו
על אָסרו בכבלים את השירה העברית, ביתדות ובתנועות, כי המוסרות האלה היו
למכשול לכל המשוררים אשר קמו אחריו, ותַכבֵדנה את עוּלן על הפואיזיה האמתית
ולא נתָנוה להתפתח בדרך הטבע. – הוא חִבר שירים רבים, אך לא נשארו בידינו
כי אם מעט משירי הקודש שלו (זמירות לשבת ופיוטים אחדים) ושני שירי התלונה,
אשר מהאחד נִתן דוגמאות בזה.





משיר התהלה לכבוד הנשיא חסדאי.

(יתד וד' תנועות)


דְּעֶה לִבִּי חָכְמָה / וּבִינה וּמְזִמָּה,



נְצוֹר דַּרְכֵי עָרְמָה1, / שְׁמַע הַמּוּסָרִים.



וְהַצֶּדֶק בַּקֵּשׁ / וְאַל תִּהְיֶה עִקֵּשׁ,



עֲבוּר לֹא תִוָּקֵשׁ / כְּלִבּוֹת2 הַמּוֹרִים.



הֲגֵה תָמִיד לַעֲנוֹת / תְּשׁוּבוֹת מוּכָנוֹת,



צְרוּפוֹת וּבְחוּנוֹת / כְּזָהָב בַּכּוּרִים.



הֱיֵה חַי, תָּמִיד עֵר / וְהַתַּאֲוֹת גּוֹעֵר,



בְּיַעַן אַתְּ שׁוֹעֵר / לְרוּחוֹת וּבְשָׂרִים3.



וְאַל תִּתְאָו חָמַר / זְמָן אָרֹךְ נִשְׁמָר



וְרֵיחוֹ לֹא נָמָר / כְּשׁוֹקֵט בַּשְׁמָרִים.



שְׁתֹהוּ לָרַהַב4 / בְּכוֹסוֹת הַזָּהָב



וְלִרְאוֹת לוֹ לַהַב / בְּכוֹסוֹת סַפִּירִים.



וּמַאֲכַל מַשְׁמַנִּים / וּמִינֵי מַעֲדַנִּים



בְּצֵל נִטְעֵי גַנִּים / מְסֻבִּים בַּנְהָרִים…



וְגֻלּוֹת נִנְעָלוֹת / וּמִקְוֹת וּתְעָלוֹת



עֲלֵיהֶן אַיָּלוֹת / כְּאַיְלוֹת הַיְעָרִים.



בְּכָל עֹנוֹת עֹרְגוֹת / וְאֵין לָהֶם פּוּגוֹת



לְרַוּת הָעֲרֻגוֹת / בְּמַיִם מֻגָּרִים5.



לְהָצִיץ נִצָּנִים / שְׁחוֹרִים וּלְבָנִים



וְצִיצִים כַּשָּׁנִים / בְּרָאשֵׁי הָאֲמִירִים.



הֲלֹא זֶה הַהֶבֵל / לְשַׁחַת וָחֵבֶל,



וְשִׂמְחָתוֹ אֵבֶל / וּמַמְתַּקָּיו מָרִים;



וְרֹאשׁוֹ בַהֲנָחָה6 / וְסוֹפוֹ לַאֲנָחָה



וְשִׂיחַ וּצְוָחָה / וְשָׁאוֹן וּשְׁבָרִים…



וְשִׂים שִׁיר וּתְהִלָּה / לְהַשַּׂר רֹאשׁ כַּלָּה7



אֲשֶׁר כָּלִיל כִּלָה / גְּדוּדֵי הַחֲזִירִים…



לְעַמּוֹ טוֹב דּוֹרֵשׁ / וְקָמֵיהֶם גּוֹרֵשׁ



וְשׁוֹבֵר רָע חוֹרֵשׁ / וְגוֹזֵר מִתְגָּרִים8…



וְהוּא לָאֶבְיוֹנִים / כְּמוֹ אָב לַבָּנִים



וְכַפָּיו כַּעֲנָנִים9 / לְעוֹרְכֵי הַשִּׁירִים…



וְלִבְנֵי הַתּוֹרָה / יְשׁוּעָה גַם אוֹרָה



וְהוֹנוֹ אֶל סוּרָא10 / יְשַׁלַּח בַּסְּפָרִים…



וּבִרְאוֹתִי חָמְדוֹ / בְּדַת אֵל וּבְפַחְדוֹ,



אֲנִי דוֹנָשׁ עַבְדּוֹ / צְעִיר כָּל הַמּוֹרִים



הֲשִׁיבוֹתִי סֵפֶר / עֲלֵי פוֹתֵר, מֵפֵר



לְכָל אִמְרֵי שֶפֶר / בְּמִלִּים נָחְבָּרִים11



וְהוּא12 כֶּתֶר סִפְרִי / וְהַמְקַיֵּם פִּשְׁרִי13



וְהַמֵּרִים זִכְרִי / עֲלֵי כָל הַשָּׁרִים14




משיר של אחד מתלמידי מנחם

אל הנשיא חסדאי ותלונה על דונש.

(יתד וד' תנועות)


לְגִבּוֹר בִּתְעוּדָה15, / וְתוֹרָה הַחֲמוּדָה



לְאַלּוּף בִּיהוּדָה, / שְׂאוּ שָׁלוֹם הָרִים!



וּמַהֲרוּ בִּשְׂמָחוֹת / בְּכָל אַרְבַּע רוּחוֹת



וּפַנּוּ הָאֳרָחוֹת, / וְעִבְרוּ בַשְּׁעָרִים:



וְיָבֹא שַׂר נֶאֱמָן / וְנֵטַע הַנַּעֲמָן,



בְּיָמָיו16 לֹא אַלְמָן / יְשֻׁרוּן לְדוֹרִים.



תְּמַהֵרְנָה לִהְיוֹת / מְשַׂחֲקוֹת כָּל פִּיות17,



תְּרַנֵּנָה צִיּוֹת / וּמִדְבָּר וִיעָרִים.



וְתָגֵל הָעֲרָבָה / וְתִפְרַח בִּתְנוּבָה,



לְרֹאשׁ כַלָּה כִי / בָא בְשִׂמְחָה וּבְשִׁירִים.



אֲשֶׁר מִדֵּי הוֹלְכִים / פְּעָמָיו בַּדְּרָכִים,



מְאֹרוֹת נֶחֱשָׁכִים / וְהָיוּ נִקְדָרִים18…



אֲשֶׁר נַפְשָׁם19 חִיָּה, / וְגַם הָיֹה הָיָה



כְּפֶּלֶג בַּצִּיָּה / וְגַם מַיִם קָרִים…



וְנָתַן20 אֶת חִנּוֹ / בְּעֵין מֶלֶךְ, מִנּוֹ



לְקָצִין גַּם קַרְנוֹ / עֲלֵי שָׂרָיו הֵרִים.



וְאֵין דּוֹבֵר דָּבָר / בְּכָל מָקוֹם עָבַר



בְּעֶזְרַת אֵל גָּבַר / כְּכָל הַגִּבּוֹרִים.



וּפָתַח בְּנִיבוֹת / וְנֹעַם מַחֲשָׁבוֹת



–בְּלֹא חֵץ וַחֲרָבוֹת – / מְדִינוֹת גַּם עָרִים21…



וְהוּא בִמְלִיצוֹתָיו / כְּקַל22 בִּמְרוּצוֹתָיו



וְגַם כָּל מוֹעֲצוֹתָיו, / כְּשׁוֹאֵל בָּאוּרִים…



וְיָדַעְתִּי כִּי לֹא / יְהִי עָוֶל אֶצְלוֹ,



וְהָאֱמֶת גּוֹרָלוֹ / וְלֹא שָׁוְא וּשְׁקָרִים…



וְלִבִּי יִתְעוֹרֵר / לְהָשִׁיב וּלְבָרֵר



דְּבַר הַמִּשְׂתָּרֵר23 / עֲלֵי כָל הַפּוֹתְרִים:



וְזֶה הוּא בֶן לַבְרַאט / אֲשֶׁר לַשָּׁוְא חָרַט



וְחָשַׁב כִּי פָרַט / וְכָלַל בַּאֲמָרִים.



לְשׁוֹן קֹדֶש הִכְרִית,/ אֲשֶר הִיא לִשְׁאֵרִית,



בְּשָׁקְלוֹ הָעִבְרִית / בְּמִשְׁקָלִים זָרִים24



אֲשֶר בָּם נִתָּצִים / פְּתוּחִים וּקְמוּצִים,



וְיִהְיוּ נִפְרָצִים / גְּדֵרוֹת נִגְדָּרִים25



וּבִתְשׁוּבוֹת עַזוֹת / הֲשִׁיבוֹתִי עַל זֹאת,



וְהוֹאֵל נָא לַחֲזוֹת / חֲכַם כָּל הַיְצוּרִים26



וְהַאֲזִינָה עָדַי / אֲדוֹנִי רַב חִסְדַּאִי,



וְיַאֲזִין אֵל שַׁדַּי / דְבָרְךָ בַּמְּצָרִים27



וְיָמֶיךָ אֲרֻכִּים / שְׁמוּרִים וַעֲרוּכִים



מְבָרְכֶיךָ בְּרוּכִים / ואֹרְרֶיךָ אֲרוּרִים!











חכמה.  ↩



שלא תִוָּקש ותכשל בלבות סוררים וממרים, שאינם  שומעים בקול מוסר.  ↩



אַת (אתה) הלב געַר בתאוות, כי אתה שוער (שומר)  לגוף ולנפש.  ↩



אל תחמוד לשתות אותו ברחב וכו‘ וכן אל תחמוד יתר
תענוגי העולם, הנאמרים להלן; כי זה התבל שחת והבל וכו’. והר' ר"ד כהנא
פירש את החרוזים האלה בדרך זרה מאד.  ↩



כלו' ולא תחמד לשבת בגנים אצל “גֻלות מים ננעלות”
(מל' “גל נעול”) וברכות מים שמרקדות סביבן נערות קלות רגלים כאילות
השדה והיער, ומרוב עריגה וחמדה (ע“ד ”כאיל תערג על אפיקי מים") אין להם
פוגה ופנאי להשקות ערוגות הפרחים במים (“עורגות, ערוגות”– לשון נופל על
לשון). וכל ציור הזה שאול משירת הערבים וציוריהם.  ↩



מנוחה ונחת.  ↩



“ראש כלה” ר"ל ראש הישיבה, וכאן פתרונו לר' חסדאי  ראש הגולה, שהשמיד האויבים.  ↩



הוא כורת את המתגרים בישראל.  ↩



ידיו ממטירות צדקה כעננים הממטירים גשם.  ↩



אל הישיבה אשר בסורא ישלח הונו ע"י  ספרים.  ↩



עניתי בספר על הפותר (המבאר, ר"ל מנחם בן סרוק)  המֵפיר כל אמרי שפר ע“י ”מחברותיו"  ↩



מוסב אל הנשיא  ↩



אשר יסכים לבאורי.  ↩



המשוררים  ↩



הכונה להנשיא חסדאי.  ↩



אשר בימיו לא אלמן ישראל.  ↩



המשורר משתמש ב“פיות” בל' נקבה, שלא כדת.  ↩



כשהולך הנשיא נחשכים המאורות למול האור שהוא מאיר  על הארץ, וזו הפלגה והפרזה שירית המלויה בכל משוררינו הספרדים.  ↩



נפש בני ישראל  ↩



ה' נתן את חן חסדאי בעיני המלך הערבי  ↩



ר' חסדאי לוכד (פותח) ערים בלא מלחמה (חץ וחרבות)  כי אם בחכמתו ובמליצתו.  ↩



כסוס קל המרוץ.  ↩



אני מתעורר לענות על דבר דונש המשתרר על כל  המבארים.  ↩



ע“י שהכניס דונש את המשקל הערבי בשירי לה”ק הכרית  את הלשון, כי ע“י המשקל נתוצים פתח”ים וקמצ"ים וכו'.  ↩



הגדרות שהיו נגדרים יהיו עתה נפרצים.  ↩



אתה הנשיא החכם ביצורים.  ↩



למען ישמע ה' לדברך בהיותך בצרה.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/39294