משתה־פרידה לכבוד מר דוד יודילוביץ



	
	משתה־פרידה לכבוד מר דוד יודילוביץ
	



אלכסנדריה, כ״ח אייר תרפ״ד

האדון דוד יודילוביץ מנהל “כרמל המזרחי” בעירנו זה שמנה עשרה שנה, עוזב את אלכסנדריה, לעלות לארץ ישראל להשתקע בה.

הידיעה הזאת כשהיא לעצמה, צריכה היתה לשמח אותנו, מפני כי
סוף סוף נמלאו מאויי לבו של ידידנו זה אשר התגעגע תמיד לשוב אל ארצו ואל
נחלתו בארץ ולהתישב בה: אך מצד אחר עלי להגיד את האמת, כי הבשורה הזאת
הביאתני גם לידי עצב: יציאתו של ה׳ יודילוביץ מאלכסנדריה משאירה מקום פנוי
וריק בחיים הלאומיים בעדתנו.

וראה זה פלא: אותו יודילוביץ שעוד לפני שבע עשרה שנה, היה
נחשב בעיני יהודי עירנו לבעל חלומות והזיות בבואו לדבר על תחית העם והשפה,
והיו נדים לו – הנה היום מכבדים ומעריצים אותו ונותנים ערך לדעותיו גם אותם
שאינם תמימי דעים אתו.

אך בזה נתנחם כי זכה לו בשנות שבתו בעירנו, לרכוש לו את
אהדתם של תושבינו בלי הבדל, ולהשאיר לו בזה יד ושם טוב במחננו; עוד לשנים
רבות יזכרו יהודי אלכסנדריה לטובה את אותו יודילוביץ החולם והלוחם שהיה אחד
מהראשונים אשר השריש את הנצנים הראשונים של לאומיות יהודית והפצת שפתנו
בקרבנו; וגם ידע למשוך רבים מחשובי הקהלה אל התנועה.

העתונים המקומיים בעירנו, “לה בורס איז׳יפסיין”,
“מיסז׳ירו”, ה״בוליטין אמיקל" ועוד, פרסמו בשבוע זה מאמרי תהלה לרגלי עזבו
את מצרים, בספרם את פעולותיו המועילות לטובת הכלל.

נאחל לו הצלחה חמרית ורוחנית בארץ אבות.

– הסתדרות הציונית באלכסנדריה מצאה לנכון לערוך משתה פרידה
לכבוד אחד מחבריה היותר פעילים, האדון דוד יודילוביץ, לרגלי עזבו את ארץ
מצרים ועלותו לארץ ישראל.

ביום א כ״א אייר בשעה ארבע וחצי באו כל המוזמנים, רבים
מחשובי הקהלה ונכבדיה, לחלק לה׳ יודילוביץ את הכבוד הראוי לו. המשתה היה
במלון מג׳סתיק, אשר קושט בדגלים יהודים לכבוד המאורע. ובאולם הגדול נערכו
שולחנות מלאים כל טוב, היו נוכחים כשבעים־שמנים אנשים וגבירות. ביניהם יש
להזכיר את כבוד הרה״ג הראב״ד אברהם אביכזיר, האדונים: פליקס טובי ביי נשיא
הקהלה, יוסף די פיג׳וטו ביי סנטור ונשיא ועד בתי הספר, ד“ר שליזנגר נשיא
הסתדרות הציונים, ד”ר יצחק לוי רופא העיריה, ד״ר ר. שוכט, משה חזן מנטור
“בני ברית”, נשיאי אגודות יהודיות ועוד ועוד.

פרידה לבבית זו היתה הבעת רגשי הכרתם של יהודי אלכסנדריה
לעסקן הגדול שהתמסר במשך שמנה עשרה שנה בכל חום לבבו לטובת הכלל. עוד מהיום
אשר דרכו רגליו על אדמת מצרים, החל להתענין בענינים הרוחניים של בני הקהלה:
ולמרות כל המכשולים והלעג לרגלי דרישותיו ותביעותיו הלאומיות – לא נרתע
לאחור: ולאט לאט החלו להבינו, לכבדו ולהעריצו, גם במצאם את השקפותיו מוזרות
ומופרזות. ועקשנותו של יודילוביץ גם קיצוניותו הן הן שגרמו להגדיל את שמו.
ולהתאהב ולהתכבד בעיני כל המפלגות בעירנו.

הנשיא ד״ר שליזנגר פתח את שורת הנאומים. בתחלת דבריו הודה
לכל הקהל שהואיל להענות להזמנת ההסתדרות ולהשתתף במשתה־התה לכבודו של
ידידנו מר יודילוביץ. ובהזדמנות זו – אומר נשיא ההסתדרות– אני מוצא הרגע
היותר חשוב להביע לפני ראשי עדתנו את האהדה אשר הם מראים לכל הענינים
הכללים של אחינו, מבלי הבדיל בין יהודים עפ״י מוצאם, עדתם או ע״פ
השקפותיהם.

צריכים אנו להגיד בגלוי, כי ביחוד בשנים האחרונות האלו,
אתם הושטתם לנו יד עזרה בכל הנוגע להסתדרות שלנו, העובדת להרמת הרוח של
האידיאל הקדוש והפצת רגשות לאומים בין אחינו במצרים, והם: הוקרת הדת, למוד
דברי ימי ישראל, הפצת השפה העברית ותרבותה, לעורר את הלבבות לתמוך בבנין
א״י ע״י נדבות לקרן הלאומית וכו'. כל המדות הטובות הנחוצות להכנת דור חדש
של יהודים טובים ומועילים, הנותנים כבוד לקהלה יהודית כ״כ מפורסמה, כקהלת
אלכסנדריה.

אין בדעתי לעשות תעמולה, ידועים לנו היטב רגשותיכם
ודעותיכם: עודני זוכר את הדברים היקרים אשר יצאו מעמק לבו של נשיאנו הנכבד
מר פליקס טובי, בשעה שהתוכחנו על שאיפותינו: “אבל כלנו הלא הננו
ציונים!”.

והנה היום התאספנו לכוס תה לכבוד ידידנו, ציוני משעה
ראשונה, אשר עבד ושרת את האידיאל הקדוש באופן היותר נהדר. אם גם היום, אחרי
ארבעים שנה של עבודה ומלחמה, עוד מדברים על ארץ־ישראל חרבה ושממה, תוכלו
לתאר אז מה היתה ארץ זו לפני ארבעים שנה, בשעה שהיו צריכים החלוצים
הראשונים לאחוז את המעדר ביד האחת ואת השלח ביד השניה…! ובין אותם
החלוצים היה ידידנו מר יודילוביץ.

זה לו כעשרים שנה מיום בוא האדון יודילוביץ לעירנו בתּור
מנהל חברת “כרמל המזרחי”. ומהעת הראשונה לא חדל בשעותיו הפנויות להתענין
בכל השאלות המענינות את היהדות בכלל, והפצת התרבות העברית אשר אלו הן משאות
נפשו. הוא נלחם בעד שפתנו, דרש ותבע שלא יחסר בשום אספה או חגיגה איזה נאום
בעברית, ועפ״י הרוב הוא היה הנואם היחידי בשפתנו; והקהל אשר הסכין מעט מעט
אליו לא חדל מלמחא כף לדבריו, וככה רכש לו את אהדתה של כל העדה
האלכסנדרונית, אשר ראתה בו את שליחה של השפה הלאומית, ואין להתפלא אם נבחר
מתוך ועד בתי החנוך של הקהלה למבקר ובוחן את למודי השפה העברית בבתי ספרה.
ומזה שנים אחדות, מנתהו הממשלה הצרפתית לבוחן בעברית בתעודות
הבגרות.

בתור חבר בועד הסתדרות הציונים, ידע להשפיע על חבריו את
השקפותיו ואת דעותיו עפ״י הסברה ישרה, ידע להלהיב את לבות צעירינו ולטעת
בקרבם רגשות לאומיים.

והיום בעזוב מר יודילוביץ את מצרים לשוב אל ארץ ישראל,
אינו לוקח אתו שום רכוש חמרי: אך הוא יוביל אתו רכוש הרבה יותר יקר מזהב…
ראשית: את אהבתנו, אהבתם של יהודינו בעירנו, ושנית: ההכרה, כי מלא חובות
קדושות להאידיאל הנשגב היקר לכלנו, וכי עבודתו תשא פרי ברכה.

אדוני דוד יודילוביץ! ועד ההסתדרות בהעריכו את פעולותיך
היקרות להפצת רעיוננו, – החליט לכתוב את שמך בספר הזהב של קרן הקימת
לישראל. אתה הוא הרביעי אשר תכּתב אחרי הקונסול האמריקני, לורד בלפור ויוסף
די פיג׳וטו ביי, בספר הזהב.

והנני מאחל לך ולמשפחתך בשם הסתדרות הציונית באלכסנדריה
ובשמי אני, כל אשׁר והצלחה, והנני בטוח כי עוד לשנים רבות תמשיך את פעולת
התרבות העברית והחנוך היהודי.

אחריו דבר כבוד הרה״ג אברהם אביכזיר בעברית צחה. הוא תאר
את ידידו יודילוביץ בתור אחד ממלאכי השלום, שעליהם אנו ניהנים לאמר בליל
שבת: “בואכם לשלום וצאתכם לשלום” בבואו לפני י״ח שנה לנהל את ה״הכרמל
המזרחי" בעירנו, לא ידענוהו, איש לא יצא לברכו בשלום. אמנם שמענו על
יודילוביץ החלוץ, הקנאי לשפתנו, ושהוא מתלמידיו וחבריו של המנוח בן־־יהודה,
אך לא הכרנוהו בעבודה: ואולם לאט־לאט פלס לו נתיב בחיים הרוחניים של הקהלה.
ובכל אספה כללית או איזו חגיגה פומבית, היה חודר ועולה על הבימה ומדבר את
דבריו בעברית, מבלי שים לב על הלעג אשר
סבבוהו, והוא היה רגיל לענות בגודל לב: אני הוא הלועג עליכם על אשר לא
תבינוני בדבּרי אליכם בשפתכם: והיום – כל כך הורגל הקהל שלנו לזה, עד כי
בבואם לסדר איזו תכנית של איזו חגיגה שתהיה, אינם יכולים לתאר לעצמם את
החגיגה מבלי נאום בשפתנו, ובאים לבקש מיודילוביץ לנאום בעברית.

והנה הגיע היום אשר נמלאו מאויי לבך, הנך שב אל ארצנו
לעזור בבנינה, והנני מברך אותך בשם כל בני קהלתנו: צאתך לשלום! היה נא גם
מלאך השלום גם עתה, פרוש נא בשם יהודי אלכסנדריה בשלום כל החלוצים וכל
העוסקים לטובת גאולת הארץ. השתדל נא להשלים בין החרדים והחפשים: בקשם נא
בשמנו ובשם הרעיון הקדוש לכלנו כי ישמרו ויכבדו את קניני האומה וקדושתה!
אמור להם כי המימרא הידועה: “היה אדם בצאתך ויהודי באהלך” לא נאמרה על
היושבים בארץ ישראל. שם, בארץ אבות, בארץ אשר אתם באים לבנותה ולהחיותה –
צריכה להאמר להפך: ״היה יהודי בצאתך ואדם באהלך"! ולא לחלל את קדשי האומה
בפרהסיה!

בסוף דבריו, אחל כבוד רבנו הגדול ליודילוביץ אריכות ימים על הארץ הטובה ויזכה לראות את גאולתה.

האדון יוסף די פיג׳וטו ביי בתור נשיא ועד בתי הספר של
הקהלה, מהלל את יודילוביץ על פעולותיו ועל עזרתו המוסרית במקצוע החנוך,
ויאמר: ידענו תמיד להעריך את דעותיו ואת עצותיו, אף אם גם לא יכלנו תמיד
להסכים להשקפותיו, והשנויים הרבים לטובה אשר הבאנו בשנים האחרונות בלמודי
השפה העברית בבתי–ספרינו חייבים אנו להשפעתו של הידיד יודילוביץ אשר ידע
לשכנענו.

האדון פ׳ליקס טובי ביי נשיא הקהלה מאחל להעסקן יודילוביץ,
אשׁר וברכה בארץ אבות, וגומר את דבריו: יהודי אלכסנדריה לא ישכחוהו
לעולם!

האדון נחמולי דבר דברים חמים בשפה איטלקית בהרימו על נס את מסירותו לטובת הכלל.

האדון יודילוביץ ישב כל הזמן באמצע, לימינו ה׳ פ׳ליקס טובי
ולשמאלו הרה״ג אביכזיר ויוסף די פיג׳וטו, כלו נרגש, ושומע בשקט את כל
התהלות והתשבחות המפזרים לו ידידיו, לבסוף קם ואמר:

ואם כן, זהו בשבילי, כל הכבוד הזה, כל הקהל הנהדר הזה!
זה בשבילי, שנאספו כל בני האספה האצילה הזאת! והנשים הנעימות האלה,
ומדוע ולמה? יען כי נתתי איזו שעות משעותי הפנויות שלי, בשעה שלא יום ולא
לילה לקצת עבודה שחשבתי לחובה לי לעשותה!

בשבילי, אשר ידעתם היטב, כי לא עשיר אנכי, לא גביר, ולא
אדיר, ואפילו לא פטרון, אלא פקיד אנכי בבית מסחר ששייך לאחרים, מצאתם לנחוץ
להתאסף פה, בנקירים, אנשים שיש להם מהלכים בחצר המלכות, רבנים אדירי התורה,
דוקטורים, עורכי דין וכו׳!

למה אדמה אתכם? ולמה אשוה אתכם?

אני רואה בכם פשוט, את סמל הדמוקרטיות במלוא מובן המלה.

לא אותה הדמוקרטיות ההלכתית של בנדיקט ולדק, של מרקס, של
בבל, של זורס וכו', לא אותה הדמוקרטיות העשויה לתכלית מדיניות, אלא פשוט
הדמוקרטיות הרגשית, הטבעית, שהאדם בעל לב טוב נולד בה: ובכל הזדמנות בחיים
היא מתגלה בו – זוהי דמוקרטיות יהודית, יהודים טובים אתם. ועל כן –
דמוקרטים טובים.

הרבה חובה העמסתם עלי הערב הזה.

לפני נסעי סדרתי כבר את כל חובותי, בבנקים, אצל סוחרים,
אצל ידידים, ונדמה לי כי אני עוזב את אלכסנדריה חפשי, מבלי כל חוב, והנה
קשרתם לצוארי הערב חוב חדש גדול ואיום; הרביתם לפארני, אבל אשתדל להיות
ראוי לכל זה: את חובי הקדוש הזה, גמול אגמול, שלם אשלמנו – אבל שמה, שמה
בארצנו.

ואני מתחיל תכף: שמעו רבותי,..כל ימיכם אתם מדברים על ארץ
ישראל, אבל לחלק גדול מכם, ארץ ישראל, היא כמו הארצות שבלבנה, אתם צריכים
כולכם, אם לא להשתקע בה, לפחות לראותה בעיניכם, להכירה, לדעת בהכרה ברורה
ועמוקה, והריני מציע לכם ליסד שיירה לנסוע לארץ ישראל,,אני אהיה לכם
בשיירה מורה־דרך ואראה לכם אנכי את ארצנו –ארצכם. אתם דברתם על דבר עבודה
ועמל בשביל טובת העם, בואו לארץ ישראל שלנו, ואראה לכם מה זה עמל, ומה זאת
עבודה, מה זה קרבנות, מה זו עבודה פעילה לעם ישראל אשר עשו קמץ קטן של
חלוצי ישראל, במשך ארבעים שנה.

בואו לראות ארץ שהיתה לפני ארבעים שנה שוממה, הרוסה,
חרבה, ממש כמו שכתוב בתפלות אשר אתם מתפללים כ״כ בכונה, ותראו איך נהפך
מדבר שממה לגן־עדן אלהים.

בואו לראות מה זו ראשון־לציון, פתח־תקוה, רחובות,
זכרון־יעקב ועוד ועוד. ואז תדעו להוקיר את הקרבנות של הגבורים הקדושים,
אכרי ארץ־ישראל, אשר בדמם ממש יצרו והולידו את כל הרכוש הזה לעם
ישראל.

מחיאת כפים רועשות וסוערות נשמעו באולם הגדול כעין הסכמה להצעה.

האדון משה חזן מנטור “בני ברית”, תרגם לצרפתית צחה אה
דבריהם של הרה״ג אביכזיר ודוד יודילוביץ שנאמרו בעברית. האדון חזן הוסיף
נופך משלו בברכו בהצלחה חמרית ורוחנית שם, בארץ אבות.

כל הקהל עמד על רגליו, ובהתרוממות רוח בלי גבול שרו את
״התקוה" ואחר לחצו את ידיו של חתן היום, ובברכת “להתראות בארץ ישראל”
נתפזרו.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41359