גם אלה משלי מהללאל



	
	גם אלה משלי מהללאל
	







[א]

(א) גם ענות לפתאים לא טוב להכות כסילים באמרי פה:

(ב) לא ידע אויל בשׁת ישׁמע תוכחת מוסר ויוסיף מרי ואולתו לא תסור ממנו:

(ג) אם יבקרךָ חכם פשפש במעשׂיךָ ואם כסיל הוא לךְ לבטח דרכךְ ואל תבט אחריך:

(ד) לךְ מנגד למבקר אוילי והיה כי יזעם והתקצף וקלל החרשׁ לו כי כבר גמולו אתו ומרורת פתנים בקרבו תאכלהו כאשׁ לא נֻפּח:

(ה) כי ירשׁיעך סכל שמח בחלקך כי על כל דבר טוב יביאךָ במשׁפט ואם תהלתךְ ישמיע אוי לנפשׁךָ כי מצאת חן בעיניו:

(ו) שמחה לכסיל במענה חכם כי ימצא תֹאֲנָה להוסיף מדון:

(ז) דמיונו ככלב עז פנים כמוהו כי תרים מטה יוסיף נבוח:

(ח) על מחברת איש בער עברתי ועל בקרת אדם חסר לב:

(ט) והנה עלתה כֻלָּהּ קמשׁונים כסו פניה חֲרֻלִּים וגדר רעיוניו נהרסה:

(י) אין אמת ואין משׁפט אין צדק בהגיונו ואץ צחות בלשׁונו כלו סג יחדו נאלח ואומר אני ואפסי עוד:

(יא)ּ ואחזה אנכי אשׁית לבי כי שׁלח ידו בשׁלומי אמוני ישראל חלל ברית דת אבותיו מורשה קהלת יעקב והיא תהלתו:

(יב) וֵיזַל סיר רחצו על שְׁדָל ישׁליך נעל ופער כשאול פיהו לאכול מחברים לא מעט ועד ידו נטויה:

(יג) על המגיד יגיד שקר יפיח כזבים אמרות המליץ לא נמלצו לחכו ועל הדר הכרמל והשרון ידרוךְ ברגל גאוה:1

(יד) פניתי לו עורף וספרו השלכתי החוצה תחתיו רֻפד דומן ואשׁפה:

(טו) ינוח על משׁכבו בחרפה עד יהיה לברות לחולד ועכבר:

(טז) לנער המבקר אמרתי מתהולל ומשׁתגע ולספרו מה זה עושה:

(יז) יבש חציר נבל ציץ גם חציר – ספרות יבול וטרפי צמחו ייבשׁו

(יח) גם ציץ נבל יבול ומשׁכילים כתמר יפרחו ואחרי בְלותו תהיה להם עדנה:

(יט) כי דברי כסילים יְסֹעֲרוּ כמוץ מגורן ודברי חכמים כַּדָּרְבוֹנוֹת וּכְמַשְׂמְרוֹת נטועים:

(כ) שׁוט לסוס ומתג לחמור ורוק וכלמות למבקר חסר לב:





[ב]

(א) בן מבישׁ מכלים אב ומפני אמו לא יחשוך רוק:

(ב) אומר לאמו שָּׂטִית תחת אישׁך ולאביו לא אבי אתה:

(ג) ראיתי רשׁע עריץ פעמיו ירחיץ בדמעות עשׁוקים ואת אביו יכבד ואמו לא יקלל:

(ד) כי אם שִׁחֵת באף רחמיו עוד השאיר עוללות ויש תקוה לאחריתו:

(ה) ומקלל אביו ואמו טובל בשׁחת רגליו ערום שאול נגדו שם יפול ולא יוסיף קום:

(ו) אי לך נער בז ליקחת אמו ומחרף אב מחוללו חרפתך לא תִמָּחֶה:

(ז) שאי על שפיים קינה אם קדושׁה בישראל תורתו מאז מעולם ואמונתו מני דֹר דֹר:

(ח) עטי על שפם ושׁבי לארץ שערי חרבי מאד:

(ט) כי מקללך ומנאצך ממעיך יצא ויוצא חלציך יָרק יָרַק בפנַיִךְ:

(י) איך תאמר בין חכמים אתחשב וכבוד נבונים אנחול:

(יא) בשׁבט סופרים אמשׁוך וחכמתי בחוץ תרונה ואת עם עני אושׁיע:

(יב) ואתה שׁנאת מוסר ותשׁלך אמת ארצה ואמונת עמך חוסן ישׁועתו ברגלים תרמוס ותשׁימֶהָ סחי ומאוס:

(יג) מולדת דמיון כוזב מתנשׁא על כנפי רוח בין נהרי פרת וחדקל:

(יד) ומבטן אחת יצאה את תורת גויי הודו מאמיני שׁוא והבל:2

(טו) ותעשׁ תורת אמך דת טהורה ומחוללה ממזרת שׁמשׁ עד מבואה כהבלי הגוים האלה אשׁר יסודם מאפס:

(טז) ואם אתה קצפת ותחטא ותזנה אחרי כופרים ובדת אבותיך געלה נפשׁך:

(יז) ושׁמת סכין בְּלוֹעֶךָ אם בעל נפשׁ אתה ובמתג ורסן תבלום פיך:

(יח) ולמה תפרוש מִכְמֹרֶת ולבך מְצוֹדִים וחרמים לבלע
ולהשׁחית סביב סביב ואת נערי בני עמך תחלק שְׁלַל חטאת פיך דבר


שׁפתיך:



(יט) אי לך נער חוטא ומחטיא מחרף ומגדף פורשׁ אולתו לעיני השׁמשׁ לעשׁות לו שׁם בין תופשי עט סופרים:


(כ) מה פרצת עליך פרץ להוליד לבהלה דברי און ועול וחמה מאפס ותהו את כלם ישא הרוח:

(כא) כל השׁומע ישׂחק לך וקורא ספרך יקרעהו בתער הסופר:

(כב) והיתה חרפה מנת כוסך ותחת כבוד תנחל קיקלון:

(כג) כי כבוד חכמים ינחלו ואויבי ה' ילבשׁו בשׁת וכלמה והיו רק זועה ושׁמם בארץ יקֻלל:

(כד) לא נאוה לכסיל כבוד סופרים אף כי לנבל חקר דבר:





[ג]

(א) בוזה תורה שונא אדם ואישׁ אמונה אישׁ אמונים:

(ב) אל תאמינו במכחשׁ באלהיו ובלועג לתורתו אל תבטחו:

(ג) כי מכחשׁ באלהים יכחשׁ בעמיתו ולועג לדתו אין אמון בו:

(ד) ראית רועה רוח ורודף קדים מנע רגלך מנתיבתו ולבך אל תשית לדעתו:

(ה) אל תאמר חכם הוא כי אין חכמה ברע מעללים:

(ו) אם יערוך לפניך שׁלחן חכמתו אל תתאו למטעמותיו:

(ז) חכמתו חמת פתנים ותבונתו רעל וכל היוצא מפיו דבר וקטב:

(ח) רבים חללים הפיל הדבר ועצומים הרוגי קטב מרירי ורבים ועצומים מאלה אכלה שן בהמות בצורת אדם:

(ט) אשר אמרו אדם להבל ילד רק אָכל ושָׁתֹה ועשות המזמתה וזה חייהו ואורך ימיהו:

(י) על תמים דרך ילעיגו יפטירו בשפה ויחרקו שׁן:

(יא) כשחוק להם האומר כי ימיו כצל עובר עלי הארץ ולחיים יבואו הוא נושא את נפשו:

(יב) לו הם אומרים אויל המאמין משׁוגע המחכה לחיים עתידים:

(יג) לשׁוא יחסר מטובה נפשו לא יגנוב לא יונה ובבזה לא ישׁלח ידו:

(יד) חיל זרים לא יקח ואל זרה לא יקרב לא יעש עולתה לעשות עושר:

(טו) יחשב לצדקה האמן ביְיָ ובאמונתו יחיה חיי עוני ולחץ:

(טז) והיה כי ימות ושׁב אל העפר אחריתו אפס וגם זכרון לא יהיה לו:

(יז) הוי רשׁעי ארץ הורסי שׁתות תבל ומשביתי שׁלום בני אדם:

(יח) עד מתי תפרשׁו רשׁת ונפשׁות פתיים תצודו:

(יט) עד מתי תקראו חיים לחיי בשׂרים לבד ורוח חיים זה תפחו בהרוגי אולתכם:

(כ) הלוקחים לשׁונכם וינאמו נאומכם ונפלו בעצומיכם ולא יוסיפו קום:

(כא) אם לזאת נולדתם לאכול ולשׁתות ולמות לשׁחת טוב מכם הנפל בל חזה שׁמשׁ:

(כב) אם במותכם נֻפצתם כנבל יוצרים למה נבראתם לתהו והבל:

(כג) ואם נואלתם לבלי דעת תעודתכם הלא תשׁכבו בבשׁתכם והבל לא יפצה פיכם:

(כד) ולמה תניאון את לב בני הנעורים ותשחיתו עץ פרי הדר עודו באבּוֹ:

(כה) בטרם תפרח הגפן תשׁימוה שׁמה ותחת עשׂותה ענבים תעש באושים:

(כו) אוי לכם רשעי ארץ ב קום למשפט עמכם אלהים ומלךְ:

(כז) ואתם בערתם הכרם השׁחתם עין מאכל וקוץ ודרדר הצמחתם ועלה שמיר ושית:

(כח) עליכם תאבל הארץ תתיפח תפרֵשׂ כפיה כי החנפתם ארץ מולדתכם:

(כט) לשקר עשיתם עט עיט צבוע עטכם מדם חללי זדונכם:

(ל) תשׁיבו אנושׁ עד אבדון ותאמרו בני אדם:

(לא) סורו מני דרך הטו מני ארח ולכו בשׁרירות לבכם:

(לב) הוי האומרים לרע טוב ועל תורת אמת מזמות יחמסו להטות פחאים מדרך ונער מארחות צדק ומישׁרים:

(לג) אם התמכרתם לעשׂות הרע קַבְּרו בקרב לבכם תועבת מזמותיכם שימו בעפר פיכם ודומו סלה:

(לד) כי ישׁ עין רֹאָה ואוזן שׁומעת וישׁ אלהים שופטים בארץ:

(לה) גורו לכם מפני חרב נקמת אם לא את אלהים תיראון:

(לו) כי זורעי רוֹשׁ ולענה על תלמי שׂדה מולדתם לא ינקה השׁופט כל הארץ:

(לז) הוי רב את מישרי לכת ואומר עם תועי לבב הם:

(לח) והם לא ידעו ארחות חיים חפשׁים על כן יטו למוסר אזנם:

(לט) הן ביום ריבכם תמצאו עון ובהשׁפטכם רשעים תצאו:

(מ) לא יקומו רשׁעים במשפט ולא יתיצבו הוללים נגד הישׁרים בלבותם:

(מא) כי לאלהים יריבו ישׁרי לב. ועד צרק ישיב משׁפטם:

(מב) ואתם תריבון לבעל ועמו תכרעו ותפלו:





[ד]

(א) אשׁ לנעורת ולהבה לפשׁתה ספרי סוררים לבני הנעורים:

(ב) דברי מתעה כמתלהמים מתוּקים לחיךְ וקרבם מות:

(ג) לשון ערומים יבחר ויכסה רשׁעה במשׁאוֹן:

(ד) לא יחפץ כסיל בסדרים נכונים ושׁלות ארץ לו סלון ממאיר:

(ה) יודע רשׁע דרךְ צדיקים וארחותם מנו לא נכחדו:

(ו) כי שׁומר תורה פי מלךְ ישׁמור ועוזבה יעבור חוק:

(ז) על כן זאת התורה ישים לו למטרה וחץ רשׁעו יכונן על פניה:

(ח) יסיר ממנה מחלצות קדושׁתה וִישִׂימֶנָּה למולדת חוץ:

(ט) יאמר לדמיון אביה הוּא ולמזמת בני אדם היא יְלָדַתָּה:

(י) ישׁמע פתי ויאמין לדבריו ויסור מאחרי אלהיו ודתו:

(יא) והיה כי ישי צור ילדו ישׁכח חובותיו לארצו ולמלכו:

(יב) יפלס נתיב לפשׁע ומרי ילךְ מִדְחִי אל דֶחִי עד לאין מרפא:

(יג) ערום שׁאול נגדו ובאשׁר כרע שׁם יפול שׁדוד:

(יד) זאת פעולת שוטני תורה פורשי מכמרת לצודד נפשות:

(טו) ולמען תפושׂ לב עולי־ימים לבלי יטו אוזן אל מאשריהם:

(טז) יתנו לחרפה כל מלמד להועיל ובחכמי לב ישימו תהלה:

(יז) מה חכם כי נעבדנו ומה ראש ומורה צדק כי נשׁמע בקולו:

(יח) גם לנו לב כמהו ורב ממנו חקרנו ונדע:

(יט) חקרנו ובקרנו ספרי חכמים ומצאנו כי כלם אפס ותהו:

(כ) זה ישׁיר תהלת שׁדי ועם בני אלהים ירנן יריע:

(כא) עד גבהי שׁחקים יגביה עוף ובצל שׁדי יתלונן:

(כב) וזה יביע תוכחת מוסר יודיע לבן־אדם כי הבל ימיו:

(כג) כי ישׁ חיים אחרי מות ושׁם על כל נעלם יבאהו אלהים במשׁפט:

(כד) יחד מהבל כל דבריהם מעשה תעתֻעים כלם:

(כה) הבל הבלים הכל הבל וכל רוח חיים בקרבם אין:

(כו) מי ירד שׁאול ויעל וצפונות אבדון מי גלה:

(כז) שׁמעו אלינו ותחי נפשׁכם לבו ונלכה בדרכי נֹעם:

(כח) אכלו מעדנים ורוו בדשׁן נפשׁכם שׁתו ושׁכרו ועשׂו המזמתה:

(כט) כי אין חשׁבון בשׁאול ומשׁפט בארץ תחתית לא יראה יה ולא יבין אל פעולותינו:

(ל) אלה חייך בן אדם תולעה שׂבע ענג בטרם תלךְ וְאֵינֶךָּ:

(לא) אל יחרידוך מטיפי תוכחות ולקול משׁחרי מוסר אל יפול לבך:

(לב) עד הנה דברי מתעה משׁגה נערים בדרך:

(לג) מוליךְ צעירים שולל וְיַנְחֵם לבאר שׁחת:

(לד) אִמְרַת בליעל משׁוחה בשׁמן חלקו מחמאות פיו:

(לה) בחלקות יקח לב ויצודנו למַדְחֵפוֹת:

(לו) כי יצר לב נער רך כדֹנג אל כל אשׁר יחפֹץ יטהו ערום:

(לז) שׁמע בני מוסר מורך ושׁמר רגלךְ מלכד אישׁ מרמה:

(לח) אַשְׁרֶיךָ כי לא תטה לו אוזן אז לא תנהום בְאַחֲרִיתֶךָ:

(לט) כי כל דרכיו דרכי מות שׁאול צעדיו יתמכו:

(מ) אכול ושׁתה יאמר לך ואכל שׁארך ובשׂרך:

(מא) ואכל חלקך בחיים. בשׁמים ובארץ:

(מב) כי גם בה לא תרגיע ותיסרך רעתך:

(מג) לילה לא תנוח ורוחך כים נגרש כי נכתם עונך לפני מורשׁי לבבך:

(מד) כי המגביהי לשׁבת בשׁמים ממעל הנהו שׁוכן גם בחדרי לבך:

(מה) אל תאמר מרום משׁפטו מנגדך כי קרוב הוא אליך ברוחך ובלבבךָ:

(מו) שׁאל חוטא ויגדך ונכשׁלים ויאמרו לך:

(מז) כי סער מתחולל בלב רשע ובקרבו אשׁ לא נֻפָּח:

(מח) לרגעים תבהלהו חטאתו כי ירע עונו ואשׁם:

(מט) ולמועד שׁמור לו גמול ידו שׁבע על חטאתו במשׁפט וצדק:

(נ) כי אלהים עשהו ישׁר והוא השׁחית נפשׁו:

(נא) אשׁרי־שׁומע מוסר יִשָׁלֵו פֹה ושׁם:





[ה]

(א) בני אם יפתוך נגעי־לסטים אל תבֵא:3

(ב) כי יאמרו "לכה בחקותינו להתר אגורות מוסר פַּתֵּחַ חַרְצֻבּוֹת מצוה ופרקת עול תורה מעל צוארך:

(ג) בן יכבד אב יכבדו עיניו מדאות ואזניו משׁמוע:

(ד) עין לא תָבֻז ליקהת אם יקרוה עורבי נחל:

(ה) שומר אמונים לאשת נעוריו כי היא חברתו ואשׁת בריתו:

(ו) ואשה כי לא תשׂטה תחת אישׁה כי עֵד אלהים בינהּ ובינו:

(ז) יחד נואלו הלכו בחשך ועל שכלם לא נגה אור:

(ח) בפני שֵׂיבָה תֶקִיא והכלמת פני זקן כי לא בישישים חכמה ולא לזקנים כבוד:

(ט) בן חכם ירהב בזקן ושׁומע תוכחתו בער:

(י) בני אל תשית לבך לדבריהם ואל תט להם אזנך:

(יא) כי שׁומע להם משחית נפשו ואחריתו מרה כלענה:

(יב) צרי לחלי ותחבשת למכה ולמכאוב חלליהם אין רְפֻאוֹת תְּעָלָה:

(יג) חץ ישׁכור דם וחרב תאכל בשר ועצת רשעים מנפש עד בשר תכלה:

(יד) הינוח הים מִזַעְפּוֹ בעת יתחולל סער:

(טו) אם תרגיע הארץ ביום הרעש במוט הרים בלב ימים:

(טז) גם אלה ישקֹטו כי יעבור זַעָס ולב רשׁעים סֹער והֹלךְ עד תאטר עליו שׁאול פיה:

(יז) אל תאמר כי נתק מוסרותיו השׁליך עבותיו קרא דרור לנפשׁו ויצא לחפשׁי:

(יח) כי הָמר הֵמִיר מוסרות צדק במוסרות רשע ועול יוצרו בעול יצרו:

(יט) תאות לבו תְגֹרֵהוּ בחֶרְמָהּ וכפל רסנהּ תשים על לחייו:

(כ) תחת חֻפשה יֵאָסר בזיקים ותחת דרור עד נצח לא יראה אור:

(כא) למי אוי למי אבוי למי פצעי נשׁף חשׁקו:

(כב) מי יטרוף נפשׁו בכפו ובימי עלומיו יראה השׁחת:

(כג) מי יקיא דם ייבש כחרשׂ וְיִקָּטף עודנו באבּו:

(כד) לא נוצר תורה שומע אל חכמים והולך מישרים בנתיבות דעת:

(כה) לא דורשׁ מוסר מתבונן מזקנים ירא אלהים וסר מרע:

(כו) כי אם הולךְ שׁובב בדרך לבו אומר אני וְאַפְסִי עוד:4

(כז) הוא כענן יכלה וילךְ ירד שׁאול ולא יעל:

(כח) חדל בני מלכת בנתיבותיו ולא תארח עמו לחברה:

(כט) כי תפגשׁהו בדרךְ שׂטֵה ועבור המלט על נפשׁך אל תבט אחריךָ:

(ל) טוב פָּגשׁ נחשׁ בריח ואל רשׁע מדיח בזדון לב:

(לא) פן יבא להתוכח עמךְ וחקרי לבו יביע לךְ:

(לב) השׁמר לך ואטום אזניך ואל תקשב דברי בלע:

(לג) כי חִקְרוֹ נגף וּדְבָרוֹ דבר ונשׁמת אפיו נחל גפרית בוערה:

(לד) ושׁומע דברי חכמים ישׁכון בטח ושׁלות השקט בלבו וסביבו:














ח: “ח”ד“ ווארשא תרכ”ו. ט, י, יא, יב, יג: עיין
המליץ שנה ה' נומר 48 במאמר החכם לערנער אשר קרא בשם תשובה לשואל שלא
כהוגן ועיין המגיד שנה יוד נומר 15 ראש תשובה כללית ונומר 16 דברי החכם
היקר הר“ר חיו”ג בהערה למאמרו “פורים אל מצריין” בהוספה לנומר
הנ"ל.  ↩



יב, יג, יד: ח"ד צד 66.  ↩



נגעי־ליסטים, ניהיליסטין בלע"ז ובלשון רוסיא
ניגיליסטין מלשון ניהיל פי' אפס ותהו. היו האומרים שהכל אפס ותהו אין
תורה ואין אמונה ועל שכלו לבד ישען כל איש ואל כל אשר יוליכהו
ילך.  ↩



אפסי, פי' הניהיליזם שלי.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/38473