מוסדות החסד



	
	מוסדות החסד
	



נביא בזה את מוסדות החסד שיש להם קשר להחזקת תלמידי בתי הספר וכלכלתם:





א) עמלי תורה (Amélé Torah)

בשנה 1892 נוסדה ע“י הרה”ג אליהו חזן בהשתתפות מזכירו החכם
אברהם אביכזיר. במטרה להפיץ למוד התורה בקרב הילדים העניים; נפתחו מחלקות
למוד ונתקבלו כל הילדים אשר הסתובבו ברחובות, למדום תורה וקצת מדעים
להכשירם להשתלמות.

ככה המשיכה החברה במפעלה זה עד העת אשר נבנה המעון הגדול
אשר בו התרכזו כל בתי הספר של הקהלה. אז החליטו חברי הועד ובראשם הברון
ז’אק אלי' די מנשה שלהלאה תטפל החברה רק בכלכלת תלמידי בתי הספר, בהספיקה
ארוחת צהרים חמה בכל יום לכל התלמידים, ושתקבל עליה גם ההשגחה על החנוך
הדתי של הבנים והבנות.

בשנים האחרונות הספיקה החברה ארוחת צהרים חמה לשני אלפים
ומאה תלמידים, חלקה 740 זוגי נעלים, ומאה כובעים לילדי ביה"ס “תלמוד
תורה”.

החברה עורכת שתי חגיגות דתיות: לבנים – בחג החנוכה, ולבנות – בחג השבועות.

במשך חמשים שנות קיומה השקיעו חברי הועד הרבה מרץ ועבודה לשם הרמת המוסד הזה.





ב) חברת “מחסה לילדי ישראל” (Société Protéctrice de l’Enfance Israélite)

נוסדה בשנת 1905.

גבירות נכבדות נדיבות לב היו מבקרות כפעם בפעם את בתי הספר
של הקהלה והיו מביאות לילדים העניים: שמלות, בגדים, נעלים, צריך היה
ארגון במפעל החשוב והמועיל הזה. והנה נמצאה אשה אצילה ונדיבת רוח,
הגברת לוצאטו פשה אשר נגע הדבר בלבה הטהור; היא הזמינה לביתה איזו נשים
נכבדות מהקהלה (בשנת 1905) והוחלט ליסד חברה בשם “מחסה לילדים” במטרה
להספיק לכל תלמידי “הגן” שמלות, סנרים, כובעים ונעלים פעמים בשנה. ולתמוך
בחברת "עמלי תורה " המספיקה ארוחת הצהרים לתלמידים.

המוסד התחיל את פעולתו בתשעים ילדים, וכעת הגיע מספר
הנתמכים לתשע מאות. כל ילד וילדה מקבל שתי פעמים בשנה: זוג נעלים, שני
סנרים, ושני כובעים לקיץ ולחורף, גם עוזרת בתמיכה חדשית עשרים לירה לחברת
“עמלי תורה”.

הגברת לוצאטו פשה היא נשיאת החברה מיום הוסדה. ועד יום מותה היתה הרוח החיה של המפעל החשוב הזה.





ג) טפת חלב. (Goutte de Lait)

חברה זו נוסדה בשנת 1917 ע“י הגבירות לוזינה ופרירה,
והאדון אלפרד קמפוס ביי. החברה מספיקה ארוחת בקר לשמנה מאות תלמידים עניים
בבתי הספר של הקהלה ושבעים וחמשה בבי”ס “מוסד מנשה” – כוס חלב חם ולחם לבן,
ולילדים היותר חלשים גם ביצים טריות.





ד) חברת “ילדות מאשרה”. (Enfance Heureuse)

חברה זו נוסדה זה חמש עשרה שנה ע“י נשים נכבדות במטרה
לדאוג לבריאות הילדים העניים והחלשים של בתי ספר לקהלה ולהנעים את חייהם
במשך חדשי הפגרה (מט"ו יולי עד א' אוקטובר). המוסד הקים על שפת הים ב”שטבי"
בקתות ואהלים על מגרש רחב של העיריה, שבו מצאו מחסה שלש מאות ילדים וילדות
חליפות; בכל יום בבקר היו מביאים אותם מבתיהם, מרחיצים אותם בים, מספיקים
להם שתי ארוחות בבקר ובצהרים, ובערב משיבים אותם הביתה. וככה היו מבלים
הפעוטים המסכנים את ימי חפשתם ומחליפים כח ע"י שאיפת רוח צחה ונקיה.

מיסדת החברה הגברת נג’אר, בתו של המנוח אדגאר סוארס,
רצתה להפך את המוסד המועיל הזה במשך חדשי הפגרה למעון יום ולילה שלא יצטרכו
לטלטל את הילדים יום יום, היא קבצה בין בני משפחתה סכומים הגונים אשר
הספיקו לקנות מגרש אדמה “בסידי ביש” ולבנות עליו בית יפה לשם זה. הבית מכיל
אולם גדול המשמש לחדר האכל, חדרי שנה, מטבח, מקלחות, חדרי טואליט
ומרפאה.

בבית הזה יבלו מאתים–מאתים ילדים חליפות יום ולילה במשך שלשה שבועות.

אי אפשר לתאר את גודל התועלת שהמפעל הזה מביא לילדים עניים
תשושי כח הגרים בבתים בלי אור ובלי שמש! הודות לאנשי החסד מיסדי המוסד,
יכולים הפעוטים האלה לשאוף רוח צחה ולהחליף כחות חדשים.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/40668