מָגֵן נָשִׁים



	
	מָגֵן נָשִׁים
	



אשר חבר הצעיר יהודה בכ"מ יצחק סומו משער אריה

אל הכבודה מרת חנה מריאיטי מב“ת אשת המפואר כמ”ה ראובן סלם יצ"ו






אָמַר יְהוּדָה הַמְּחַבֵּר:

לֹא מִהְיוֹתִי חָכָם בְּעֵינַי. וְגַם לֹא בִּרְבוֹת לִי
הַפְּנַאי. הִשִּׁיאַנִי לְבָבִי לְחַבֵּר שִׁירִים. מִיַּלְדֵי נָכְרִים
וְעִבְרִים. כִּי הֱיוֹתִי בַעַר מֵאִישׁ יָדַעְתִּי. וְגַם בִּמְצוּלַת
טִרְדּוֹת הַזְּמָן הָטְבַּעְתִּי. אַךְ הֻגֵּד הֻגַּד לִי כִּי פְלוֹנִי
אַלְמוֹנִי הִדְפִּיס אֶת שִׁירָתוֹ. אֲשֶׁר חִבֵּר נֶגֶד נָשִׁים
לְבָשְׁתּוֹ. וַיִקְרָא אֶת שְׁמָהּ “דָּבָר בְּעִתּוֹ”. וְאָז חִבַּרְתִּי
כְנֶגְדוֹ שִׁירַת בָּתִּים חֲמִשִּׁים. וְקָרָאתִי אוֹתָהּ “מָגֵן
נָשִׁים”. הוּא חִבֵּר שִׁירָתוֹ בִּלְשׁוֹן לוֹעֲזִים וְעִבְרִים. עַל
כֵּן אַף גַּם זֹאת חִבַּרְתִּי אֲנִי מִלְשׁוֹן קֹדֶשׁ וְזָרִים. אַךְ
אָמַרְתִּי תִּהְיֶה אֶצְלִי שְׁמוּרָה. לְיוֹם זָדוֹן וְעֶבְרָה:





וַיְהִי הַיּוֹם הִנֵּה אִשָּׁה לְמוּלִי. וַתֹאמֶר אֵלַי
“הֻגֵּד הֻגַּד לִי. כִּי לְמָגֵן נָשִׁים שַׁרְתָּ שִׁירָה חֲדָשָׁה. נָא
בִלְשׁוֹן בַּקָּשָׁה תְּנֶנָּה לִי לְמוֹרָשָׁה”. וַתִּפְצַר בִּי עַד
כִּי נֶאֱלַמְתִּי. וּלְסָרֵב אֶל מַעֲלָתָהּ נִכְלָמְתִּי. וְעַתָּה כִּי
שִׁירָתִי זֹאת אֲשֶׁר חָשַׁבְתִּי לְאַיִן. הִיא מוּצֵאת וְהִיא שְׁלוּחָה
לָבוֹא הַיּוֹם אֶל הָעַיִן. אָמַרְתִּי: אֶת רֹאשָׁהּ לֹא תָּרִים. פֶּן
יוֹרוּ בָהּ הַמּוֹרִים. עַד כִּי יוּשָׂם נֵזֶר עָלֶיהָ. לְהָעִיר אֶל
עֵבֶר פָּנֶיהָ וְשׁוּלֶיהָ. וְזֹאת תִּהְיֶה לָהּ תִּפְאָרָה. וּמִזֶּרֶם
וּמִמְּטַר בַּעֲלֵי הַלָּשׁוֹן סִתְרָה. בִּהְיוֹתָהּ מִנְחָה נְתוּנָה.
אֵלַיִךְ, הַכְּבוּדָּה בַּנָּשִׁים חַנָּה. וְאַתְּ מִמְּכוֹן שִׁבְתֵּךְ
פְּנִי נָא. לָקַחַת אֶת מִנְחָתֵךְ מִיָּדִי. וְאֵלַיִךְ וְאֶל אִישֵׁךְ
תְּשׁוּקָתֵךְ יְדִידִי. אֶפְרוֹשׂ סֻכַּת שְׁלוֹמִים. וְאֶשָּׂא תְפִלָּה
אֶל אֵל שׁוֹכֵן מְרוֹמִים. יְבַלֶּה יְמֵיכֶם בַּטּוֹב וּשְׁנוֹתֵיכֶם
בַּנְּעִימִים:




וזאת ליהודה ויאמר:


שִׁיר שַׁעְשׁוּעִים. נֶגֶד טוֹעִים. הַיּוֹם אָשִׂים. הוֹד וַעְטָרָה

עַל רֹאשׁ יַעְלוֹת. חֵן, הָעוֹלוֹת. עַל כָּל מַעְלוֹת. הַתִּפְאָרָה

הַיּוֹם אַכְחִישׁ. אַחְפִּיר אַבְאִישׁ. שִׁירַת הָאִישׁ. צוֹעֵק מָרָה

נֶגֶד נָשִׁים, גַּם פִּילַגְשִׁים, נַפְשָׁן לַמָּ־.וֶת הוּא הֶעְרָה

יַחְדָּיו אָזַר. קֹדֶשׁ עִם זָר. עַל קִיא חָזַר. יָשִׁיר שִׁירָה

אָז קַמְתִּי, לֹא. אַנִּיחַ לוֹ. עַד יִפֹּל בַּשַּׁחַת כָּרָה

עַל הֶהָרִים. בִּלְשׁוֹן עִבְרִים. וּלְשׁוֹן זָרִים. עַל כֵּן אֶקְרָא

אוֹיֵב נָשִׁים. עַתָּה אָשִׂים. עַל שִׁכְמָן אֶת. כָּל הַמִּשְׂרָה

נָחָשׁ אֶפְעֶה. קוּמָה וּשְׁעֵה. נִרְדָּם תּוֹעֶה. עוּרָה עוּרָה.





שִׁיר הַשִּׁירִים. מָגֵן נָשִׁים. כִּי הֵן סִבַּת. כָּל הַהְוָיָה

זוּלָתָן לֹא. הָיוּ אִישִׁים. וּכְדֻגְמָתָן. הִיא הַחַיָּה

תִרְאֶה בְקֹדֶשׁ קָדָשִׁים. הַסּוֹד נִרְמָז. עַל הַלּוֹיָה:




א


שִׁמְעוּ נָא אֶת דִּבְרָתִי



Donne sagge honeste



כִּי אָחוּדָה חִידָתִי



Conta queste chiurme felle



Degli vecchi che a la etelle



הֶעֱלוּ אֶת חֶרְפַּתְכֶן

וַאֲנִי מָגֵן לָכֶן



Per diffendervi a ongi via




ב


וְאַתְּ יָפָה רַעְיָתִי



Che mi chiami a questa impresa



לְעוֹרֵר מְלִיצָתִי



Delle donne alla difesa



Dammi aiuto a la contesa



נֶגֶד דִּבְרֵי תּוֹעָה

שֶׁעָשׂוּ עִם אֵל רָעָה



E co’l mondo villania.




ג


מֵרְאוֹת טָחו עֵינָיו



Già d’un nostro mantovano



שֶׁשָּׂם מְגַמַּת פָּנָיו



A biasmarvi in modo strano



Ch’in ciò ben fu matto e vano



וּבְזֹאת עֲצָתִוֹ הִסְכִּיל

גַּם כִּי עַל רֵעָיו הִשְׂכִּיל



In fisica et chirurgia.




ד


הוּא יָגַע לַבֶּהָלָה



Abiasmare hor questa hor quella



וַיַּחְשֹׁב לוֹ לִתְהִלָה



Ainfamar donna o donzella



E tal cosa ispesso appella



לְקָלוֹן וּבוּז נָשִׁים

כִּי הוּא חֵטְא הָאֲנָשִׁים



Anzi espresso lor pazzia




ה


גַּם אֲנִי נַעַר הָיִיתִי



Hor son presso a la croci



וְאָז גַּם עַתָּה רָאִיתִי



Più le voci che le noci



E non trovo che mai nuoci



חֶבְרַת הָאִשָּׁה לָאִישׁ

רַק לְבֵן מֵחְפִיר מַבְאִישׁ



Che vuol gir per mala via.




ו


יָגַעְתִּי וְלֹא מָצָאתִי



Donna mai c’huomo chiamasse



לֵאמֹר לוֹ שְׁמַע עֲצָתִי



E che addosso se’l tirasse



Et s’alcuna un humo amasse



כִּי כָל לֵב נָדִיב אוֹהֵב

לֹא תִקְרָא אֶל הָאוֹהֵב



Per sfacciata ch’ella sia.




ז


אַךְ אַלְפֵי הָאֲלָפִים



A miei giornu ho sempre visti



אֲנָשִׁים מְנָאֲפִים



E malvagi iniqui e tristi



Che par lor far grand’acquisti



לָסֹב עַל עֵקֶב בָּשְׁתָּם

וּלְהַפִּיל בְּפַח רִשְׁתָּם



Qualche donna honesta e pia.




ח


וְאִם רוֹעַ תְּכוּנָה



D’alcun pazzo da catena



מִן הַדֶּרֶךְ נְכוֹנָה



Per oblique strade il mena



gettar volgia a man piena



עַל מִטּוֹת זָהָב סָגוּר

יְצַפְצֵף כְּסוּס עָגוּר



Ch’una donna lo desvia.




ט


וְלוּ חָכְמוּ יַשְׂכִּילוּ



Ch’ogn’un causa il proprio male



כִּי הַנָּשִׁים לֹא הִכְשִׁילוּ



Quei che in zucca hanno del sale



Anzi pur gli preston l’ale



לַעֲלוֹת עַד לַשַּׂחַק

וּלְיוֹם אַחֲרוֹן יִשְׂחַק



Chiunq tien compagnia.




י


כִּי בְּלִי אִתְּתָא גַּבְרָא



Chiamato è mezza figura



וּדְעָיֵיל בְּלָא בָּרָא



Dio di lui tien poca cura



Fatto ha dunq la natura



דֶּרֶךְ גֶּבֶר בְּעַלְמָה

בִּגְזֵרַת שׁוֹכֵן רוּמָה



Per che al bel l’un l’altro invia.




יא


גַּם הַשֵּׁם נָתָן הַטּוֹב



Dando all’huom xompagnia tale



הָאִשָּׁה כְּגַן רָטוֹב



Che lo fà quasi a Dio equale



E se un tristo adopra male



אֶת הַטּוֹב כִּי כֵן דַּרְכּוֹ

הַיְשַׁנֶּה הַטּוֹב עֶרְכּוֹ



Perchè in mal oprato sia?




יב


הֲלָאֵשׁ רַע יִקָרֵא



Se tal volta arde un papaggio?



E s’un huomo poco saggio



מֵרֹב אֹכֶל יֶחֱלֶה

לַמָּזוֹן יִתֵּן תִּפְלָה



Perche a lui dannoso sia?




יג


רֳאִי זֶה כְּרֳאִי זֶה



Chi vi biasma in fatti o in detto



לַנִּכְבָּד קוֹרֵא נִבְזֶה



Chiunq applica a voi difetto



Che a ciascuno ingegno eletto



רָאוּי לִכְתֹּב עַל סֵפֶר

מִנָּשִׁים אִמְרֵי שֵׁפֶר



Non mal dirne con bugia.




יד


מֵאָז שָׁמַעְתִּי רַבִּים



Ma per lo più vecchi stolti



כִּי בְכַחַשׁ וּכְזָבִים



Sono a vostra infamia volti



Et acciò non siano assolti



מֵעָוֹן וּמֵאַשְׁמָה

אֶתֵּן אוֹתָם לְשַׁמָּה



Per vendetta vostra e mia.




טו


חָשְׁבוּ לִמְצֹא פִדְיוֹם



Del lor esser tutti ghiaccio



אִם יָבוּזוּ כְּהַיּוֹם



Un che a l’amoroso laccio



יַעֲשֶׂה קֶשֶׁר אַמִּיץ

לְהוֹצִיא פֶּרַח וָצִיץ



Et al ciel farsi ampla via.




טז


הִנֵּה הֵם כֻּלָּם כְּכֶלֶב



Da un hortolano apunto



אוֹ חָתוּל כִּי אֶל הַחֵלֶב



Habbia mal ci’l granfio giunto



Che par che sprezzi il pan unto



וְהָאָרוּר מִתְנַפֵּל

פֶּן זוּלָתוֹ לֹא יֹאכֵל



Quel boccon ch’ei pur vorria.




יז


סְכָלִים הֵם נִבְדָּלִים



Da piacer silazzo e gioco



וְגַם כֻּלָּם אֲמֵלָלִים



Come legno secco al foco



Et ogn’un d’esser si fioco



בְּאַף מְקַלֵּל יוֹמוֹ

כִּי מֶלֶךְ אַל־קוּם עִמּוֹ



Pur la voglia ci serria.




יח


וּלְכַסּוֹת אֶת חֶרְפָּתָם



Chiaman poi vitii e difetti



אֶת כָּל הַקּוֹרוֹת אוֹתָם



Allhor ch’eran giovinetti



נְשׁוֹתֵיהֶם טָחֲנוּ

לַאֲחֵרִים וּפָנוּ



Dalla dritta e buona via




יט


וְהֵם דִּבְּרוּ לְזוּת



Sopra tutte in generale



כִּי רָאוּ קֶרֶן חָזוּת



Sù la testa a tale e’a quale



Che se pur volean dir male



לְחַרְחֵר רִיב וּמַצָּה

מִמּוֹצֵא לֹא מִמָּצָא



Devean far lor diceria.




כ


אֶעֶרְכָה הַמִּלְחָמָה



Cintra chi vi chiama inique



וַאֲדַבֵּר בְּחָכְמָה



Senza andar per strade oblique



Di modern donne e antique



תִּשְׁבְּחוֹתֵיהֶן אֲחַבֵּר

וַאֲנִי כֵּן אֲדַבֵּר



Non com’essi la bugia.




כא


מִנָּשִׁים הָעִבְרִיּוֹת



Che già furo al tempo antico



חֲסִידוֹת גַּם נְבִיאוֹת



A narrar no m’affatico



Che se mille lodi io dico



הֵמָּה כְּגַרְגִּיר חַרְדָּל

תּוֹךְ הַיָּם עַל כֵּן אֵחְדַּל



Alaudar Rachel o Lia.




כב


הֵן בְּצִדְקַת הֲדַסָּה



Per sua gratia e sui cirtuti



נִתַּן הָמָן לִמְשִׁסָּה



Poi c’havea gl’hebrei venduti



Anco fur con lui veduti



עֶשֶׂר בָּנָיו עַל הָעֵץ

וַיְהִי מָרְדְּכַי יוֹעֵץ



Per sua causa in signoria




כג


וְגַם חָכְמַת אֲבִיגַיִל



Gia scampò Naval da morte



וְאֶל דָּוִד בֶּן אִישׁ חַיִל



Degna al fin d’esser consorta



Che con sue maniere accorte



בְּחֶסֶד וּבְרַחֲמִים

מָנְעָה מִבּוֹא בְדָּמִים



Davit che a mal far venia.




כד


בְּרוּכָה אַתְּ לַאֲדֹנַי



Signor nostro padre eterno



הַמַּצֶּלֶת כֹּהֲנַי



Con la morte di Oloferno



Et col suo valore interno



בְּחָכְמָה וּבִנְעִימוֹת

חֵרְפָה נָפְשָׁהּ לָמוּת



Per tornarci in monarchia.




כה


אִם יָדַעְתִּי אֶחֱשֶׁה



Anco il gran valor di quelle



אֲשֶׁר בְּתּוֹרַת מֹשֶׁה



Titolo han di buone e belle



Perchè assai donne e donzelle



חֲכָמוֹת רָאוּ עֵינַי

וְגַם שָׁמְעוּ אָזְנַי



De lor laudi in l’età pria.




כו


הָרוֹמִיִּית חֲכָמָה



Ch’ogn’hor co’l pensier inchino



הָרְגָה הִיא אֶת עָצְמָהּ



Per l’ingiuria di Tarquino



Onde poi mori il meschino



בְּקָלוֹן חֶרְפָּה וּבוּשָׁה

וְהִיא נָתְנָה נַפְשָׁהּ



Al honor che mai s’oblia.




כז


בְּמִשְׁמֶרֶת בְּנָפָה



Corse un altra a tor de l’acque



לְהַרְאוֹת שֶׁלֹּא נָאֲפָה



Tanto a lei l’infamia spiacque



E tal zelo al ciel si piacque



שֶׁשִּׁנָּה טֶבַע הַמַּיִם

וַיּוֹדוּ עַד לַשָּׁמַיִם



La vestal vergine pia.




כח


מִבְּנוֹת הַיְּוָנִים



Veggo Hippo casta e bella



בַּת נְדִיבִים וּקְצִינִים



Per scamper da infamia fella



Patir volsa morte, ond’ella



אֶת גּוּפָהּ תַּחֲרִים

תּוֹךְ הַמַּיִם הַמָּרִים



Per fuggir nime d’impia




כט


וַאֲנִי מָה אֲקַדֵּם



A laudar quelle gran donne



שֶׁהָיוּ מִימֵי קֶדֶם



De virtù ferme colonne



E c’han fatto in treccie e’n gonne



יוֹתֵר מֵאֲשֶׁר עָשָׂה

עֲשָׂאֵל אוֹ עֲמָשָׂא



Con lor arme et leggiadria,




ל


שָׂא עֵינֶיךָ כְּסִיל



Che a biasimarle perdi l’opre



לֹא לִרְאוֹת כִּימָה וּכְסִיל



Ma chi sale anco più sopre



E vedrai quanto honor cuopre



בֵּינְוֵינִידָה הַשָּׁרִית

אֲשֶׁר לָּהּ שֵׁם וּשְׁאֵרִית



De l’hebraica signoria.




לא


מִן הָאָרֶץ הַנּוֹשֶׁבֶת



In ripa al Tireno lieta



מְחוֹז נָאפּוֹלִי יוֹשֶׁבֶת



Tra Salerno e tra Gaieta



D’indi usci la mansueta



בַּת מֶלֶךְ הַכְּבוּדָּה

וּמִשָּׁם פָּנָה הוֹדָהּ



Con sua nobil compagnia.




לב


חָתָן בָּנִים וּבָנוֹת



Che de virtù non han pari



הֲיוּכַל אֱנוֹשׁ לִמְנוֹת



In lor mai costume avari



Da xistei ciascuna impair



אֵיךְ אֵלֶ אֵל יוֹבִילוּ שַׁי

חֹטֶר מִגֶּזַע יִשַׁי



Non diren già che non sia.




לג


אֶת עַפְעַפֶּיךָ תָּרִים



A la fhglia sua maggiore



כִּי לָּהּ שֵׁם בַּגִּבּוֹרִים



Di virtù bontà e valore



Donna Gioia poi che honore



עַל עֲלָמוֹת וַעֲטֶרֶת

לָּהּ הוֹד חֵן וְתִפְאֶרֶת



Che in ciel par nutrita sia.




לד


הַבֵּט גַּם מִי זֹאת עוֹלָה



Al ciel lieta in pochi giorni



לֵיטִיצְיָאה מְהֻלֶּלֶת



Che in Bologna ha fregi adorni



Et Pisan Rieti e Sforni



בּוֹכִים לְמִשְׁפְּחוֹתָם

כִּי בָּלַע מָוֶת אוֹתָם



Con sua morte acerba e ria.




לה


אֵשֶׁת חַיִל מֵי יִמְצָא



Che in più grado d’honor saglia



מֵחָכְמָה וּמוֹעֵצָה



Huomo certo non l’agguaglia



אֲלֵיכֶם אִישִׁים אֶקְרָא

קוֹרְאִים נָעֳמִי מָרָה



Con infamia et villania?




לו


פְּנוּ נָא לָכֶם סָבִיב



E vedrete le figliole



אִם בְּחֹדֶשׁ הָאָבִיב



E si grato e chiaro il sole



Si Gentil le grazie cole



וּנְדִיבוּתָהּ מִי מָנָה

וּלְצַיֵּר חָכְמוֹת חַנָּה



Qual ingegno bastaria?




לז


וְאַחַר נוֹלְדָה בַת



Di virtù supreme adorna



מִלֵּיטִיצִיאָה מב"ת



Ch’anco honora casa Sforna



Diamante è il nome ch’orna



בִּשְׁלֵמוּת הַמַּעֲשִׂים

לְבַדָּהּ כָּל הַנָּשִׁים



Degna d’ognu signoria.




לח


רְאוּ יִפְעַת חֲמוֹתָהּ



Bella hà nome, è in fatti è tale



הֲתִמְצְאוּ כִדְמוּתָהּ



Huomo a lei di virtù equale



Dunque stati de dir male



אַתֶּם בַּעֲלֵי לָשׁוֹן

אוֹ לְכוּ נַחַל קִישׁוֹן



A affogarvi chiurma ria.




לט


הֲתִצְפְּנוּ תִּשְׁבָּחוֹת



D’una dolce alma Ascolana



אֵל אֱלֹהֵי הָרוּחוֹת



La creò sopr’humana



La cognate sua Diana



וַחֲמוּדָה מְהֻלֶּלֶת

הַנֶּחְמֶדֶת וּמֻכְלֶלֶת



D’ogna gratia cortesia.




מ


הַטּוֹבוֹת וַהַנָּאוֹת



Ch’in la patria mia n’è copia



אֶחֱשֶׁה כִּי לֹא יֵאוֹת



Huom lodar sua gratia propia



Ma non già patisce inopia



מִבַּחוּרִים וּזְקֵנִים

אַחַר עֵינֵיהֶם זוֹנִים



Con infamia et villania




מא


לָמָּה אֶטְבַּע בִּמְצוּלוֹת



Nel gran mar de lor bontade?



כִּי לְסַפֵּר הַנִּגְלוֹת



Spend oil tempo in vanitade



Gia sapete ch’ogni etade



תּוֹלִיד אֶלֶף אֲלָפִים

אֲנָשִׁים מְנָאֲפִים



Per una empia che vi sia.




מב


אַךְ אֶת תֶּבֶן עֲפָרַיִם



Ben vedete altrui negl’occhi



וְקוֹרוֹת מִבֵּין שִׁנַּיִם



Non sapete torvi o sciocchi



Ond’è forza un dì ch’io scocchi



נֶגְדְּכֶם בְּיָד רָמָה

וַעֲלֵיכֶם בְּחָכְמָה



Compor qualche diceria.




מג


הַמֻּכִּים בְּסַנְוֵרִים



Che contra esse componete



לַחֲרוֹשׁ בַּבְּקָרִים



Gite pur come usi siete



Che se havuto non havete



מִנָּשִׁים רַק נְבָלָה

אַל תְּהִי לָהֵן תִּפְלָה



Ch’è per vosta poltronia.




מד


וּבִגְלַל זֶה בְּאֵיבָה



In lor biasmo componeste



כִּי לֹא רְאִיתֶם טוֹבָה



O che’l ben non conosceste



Pazzamente poi diceste



רָעָה מִכֻּלָּן בִּכְלָל

כִּי הַשֵּׁם אֶתְכֶם בָּלַל



Con qualche asina restia




מה


וַאֲלֵיכֶם עָצַם עַיִן



Alle più belle



עַד כִּי חֲשַׁבְתֶּם לָאַיִן



Sempre mai donne e donzelle



Che se tutte fosser felle



יִפְעַת תֹּאַר, רַעְיָתִי

הִיא יוֹנָתִי תַמָּתִי



A honorarle bastaria.




מו


דַּלַּת רֹאשָׁהּ כַּזָּהָב



E la fronte allegra e bella



עֵינֵיהָ חוֹצְבוֹת לַהַב



Come in ciel licida stella



Esce dolce la favela



מִשְּׁפָתֶיהָ שׁוֹשַׁנִּים

וּבָהּ הַחִנִּים חוֹנִים



Ridi o parli o cheta stia.




מז


צַוָּארָהּ כַּמִּגְדָּל



Che a se proprio fa un munule



יוֹצְרָהּ יִתְגַּדַּל



Che la fece bella e humile



Nel bel petto ha quell fucile



הַמַּבְעִיר אֵשׁ הַחֵשֶׁק

וּבְיָדָהּ כְּלִי נֶשֶׁק



Con che amore in cor ferria




מח


אֶת גָּלְמָהּ רָאוּ עֵינַי



Pur perfetto et singular



וְשֶׁמֶץ לָקְחוּ אָזְנַי



Del suo dotto e bel parlare



Et se in me costume appare



בְּצַד מָה טוֹב וְיָקָר

יִנָּתֵן לָּהּ הַיְקָר



Che senza essa io no l’hauria.




מט


הִיא יוֹשֶׁבֶת בְּקִרְיָה



Che madre è di studii detta



הִיא בּוֹלוֹנְיָא וּבָהּ לָן יָהּ



Quando la mia diva eletta



In dilitie fù concetta



אֱמוּנָה עֲלֵי תּוֹלַע

וְלִנְדִיבוּת תִּתְגַּלַּע



A cui par non fù ne sia.




נ


אֶת שְׁמָהּ תַּסְתִּירִי



Canzon mia nostro amore



אַךְ שְׁמִי וְשֵׁם זִכְרִי



Fa palese e dallo fuore



Di pur via senza rossore



יְהוּדָה מְחוֹקְקִי

כִּי זֶה בְתֵבֵל חֶלְקִי



D' honorar la donna mia.







את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/37119