תוכחה אחרת



	
	תוכחה אחרת
	



תקע"ז






חֶמְדַּת כָּבוֹד, אָשׁוּבָה נָא הַפַּעַם,

אֶלְבַּשׁ בִּגְדֵי נָקָם, חֵמָה וָזַעַם,

אֶת-אַשְׁפָּתִי אֶפְתַּח לִירוֹת בָּךְ חֵצִי,





הֵן גַּם פַּעַם אַחֶרֶת בָּךְ נִדְבַּרְתִּי,

מוּמַיִךְ הָרַבִּים חָקוֹר חָקַרְתִּי;

אַךְ לֹא רָאִיתִי אָז אַף אֶת-הַחֵצִי.





הֵן מִן הַכּוֹכָבִים מוּמַיְכִי רַבּוּ,

לָכֵן מִלַּי בָהֶם כָּעֵת יִסַּבּוּ;

וָאָן כָּמוֹךְ מָקוֹר, זִמְרָה נוֹבֵעַ?





אֵין חֵקֶר אֶל-רָחְבֵּךְ, אֵין קֵץ לָאֹרֶךְ,

אַף כֹּחַ לָךְ; אַךְ בִּלְבָבִי אֵין מֹרֶךְ:

בִּיוֵן הַשֶּׁקֶר בַּל-אֶהְיֶה טֹבֵעַ.





הָעֵץ הָרָם הַזֶּה כָּעֵת אַנִּיחָה,

עָנָף קָטֹן אֶקַּח, עָלָיו אָשִׂיחָה:

נֵצֶר נִתְעָב! עָלֶיךָ אִמְרֵי-שֶׁפֶר,





אֶשְׁכַּח אֵיךְ קָם גָּאוֹן בֵּין עַם-הָאָרֶץ,

אֵיךְ מַמְלַכְתּוֹ הִגְדִּיל וַיִּפְרָץ-פָּרֶץ;

אַגִּיד אֵיכָה שָׁרַץ בֵּין אַנְשֵׁי-סֵפֶר.





לֹא-עוֹד עַל-הֶהָמוֹן, לֹא-עוֹד אָרִיעָה;

חַטֹּאת הֶבֶל וָשָׁוְא לֹא-עוֹד אַשְׁמִיעָה:

לֹא תִצְחָקון כָּעֵת, רַק מַר תִּבְכָּיוּ.





אַגִּידָה נִפְלָאוֹת, חִידוֹת וָפֶלִאי:

אֹמַר כִּי זֹאת אֵם כָּל-מִשְׁגֶּה וָשֶׁלִי,

וָאַתְּ עָשִׂיתְ אִם כִּנְחָלִים נִטָּיוּ.





אֶשְׁכַּח הַמַּקְהִילִים עֵדָה וָחֵבֶל,

לַשְּׁמִיעַ מִכִּסְאָם דִּבְרִי הַהֶבֶל

אֶל-כָּל-אִישׁ בַּעַר הַמַּטֶּה אָזְנָיִם.





הַשָּׂשִׂים שָׂשׂוֹן רַב אֵין קֵץ וָחֵקֶר,

אִם מִגְדָּלִים יִבְנוּ עַל-אַבְנֵי שֶׁקֶר,

אוּלַי יָרוּם שִׂיאָם עַד-הַשָּׁמָיִם.





חֶמְדַּת כָּבוֹד, הִִנֵּה בָנַיִךְ הֵמָּה;

אַתְּ לִמַּדְתִּים, לֵאמֹר: דַּרְכִּי נָעֵמָה;

בָּנַיִךְ הֵם, אַךְ לֹא אַטִּיפָה לָמוֹ.





לֹא רַבָּה רָעָתָם, פִי אֵין בַּחֶלֶד

גֶּבֶר יַאֲמִין לָהֶם; כִּי גַם הַיֶּלֶד

יָבִין כִּי שָׁוְא וָשֶׁקֶר בִּלְשׁוֹנָמוֹ,





אֶשְׁכַּח אֹתָם, אִתָּם לֹא אֶתְיַצָּבָה.

אַתֶּם קִרְבוּ, אַנְשֵׁי דֵעָה נִשְׂגָּבָה,

קִרְבוּ אַתֶּם כִּי תִכְתְּבוּן עַל-לוּחַ.





פִּקְחוּ עֵינֵיכֶם נָא, נִרְדָּמִים עוּרוּ;

מִדֶּרֶךְ רוּם לֵבָב שִׁמְעוּ וָסוּרוּ;

לִמְדוּ כִּי אֵין מוּם רָע מִגֹּבַהּ רוּחַ.





כַּמָה מִכֶּם, אַנְשֵׁי דֵעָה וָשֵׂכֶל,

שֵׁם רַב אִווּ, וַיִתְנַכָּלוּ נֵכֶל,

שַׁגוֹת, חַדֵּשׁ, תַּקֵּן כָּל-דִּבְרֵי-קֶדֶם!





לֹא הַיָּשָׁר, רַק הֶחָדָשׁ אָהֵבוּ,

וּלְבַד אוֹתוֹ יִבְחָרוּ וִיקָרֵבוּ,

לִרְאוֹת כִּי אֵין כָּהֶם יָמָּה וָקֶדֶם.





כַּמָּה מִכֶּם הֶפֶךְ חֵטָא זֶה חָטָאוּ,

וּלְמַעַן מַשְׂכִּילִים לָהֶם יִקְרָאוּ

כָּל-שֶׁקֶר עַל כַּנּוֹ הַשְׁאֵר יַשְׁאִירוּ!





בִּנְתִיב קַדְמֹנֵיהֶם תָּמִיד יַהֲלֹכוּ,

וְשְׁגִיאוֹתֵימוֹ בִּימִינָם יִתְמֹכוּ,

כִּי עַם-הָאָרֶץ אָז אוֹתָם יוֹקִירוּ.





שֶׁקֶר עַל-כֵּן גָּדַל וַיַעַשׂ תֹּקֶף,

עַל-כֵּן תָּפוּג תּוֹרָה מֵרֹב הַנֹּקֶף,

וָאָן אֵלֶיהָ עוֹד מָקוֹם תּוֹכֵנוּ?





אוּלַי לָכֶם מִלַּי חִידוֹת וָפֶלִאי,

אָכֵן כֵּן הוּא: אַב כָּל-מִשְׁגֶּה וָשֶׁלִי

הוּא גֹבַהּ הַלֵבָב, כִּי תִתְבּוֹנֵנוּ.





אִם מִי הָיָה אָבִיו, דַעַת תַּחְפֹּצוּ,

אַגִּידָה אֶת-הַסּוֹד, רַק אַל-תָּקֹצוּ:

הֵן שֵׁם אָבִיו אַף שֵׁם אִמּוֹ אֶכתֹּבָה.





“כֶּסֶל” אָהַב “עַצְלוּת” וַיִתְחַבָּרוּ,

וּבְרִית חֶבְרָתָם בֶּאֱמוּנָה שָׁמָרוּ,

וַיִּוָּלֵד מֵהֶם “גָּאוֹן וָגֹבַהּ”.





חָרוּץ יַשְׁלִים נַפְשׁוֹ; וּבְלִבּוֹ יֵרֶא

אֶת-הֶהָמוֹן כָּעַיִר אוֹ כַפֶּרֶא,

עַל-כֵּן יִהְיֶה עָנָו, יִבְזֶה תִּפְאָרֶת.





עָצֵל, עַד יוֹם מוֹתוֹ סָכָל וָבַעַר;

לָכֵן מִפַּחַד בּוּז, קָלוֹן וָצַעַר,

יִדְרוֹשׁ כָּבוֹד וָשֵׁם בִּמְרוֹמֵי קָרֶת.





כִּרְאוֹת כִּי יֵשׁ רַבִּים טֹבוּ מִמֶּנּוּ,

מִיִּרְאָתוֹ פֶּן כָּל-אָדָם יִבְזֶנּוּ,

יִגְבַּהּ, יִגְאֶה, וּלְהִתְכַּבֵּד יָגֵעַ.





אוּלָם גֶּבֶר שָׁלֵם יַשְׁפִּיל הָעַיִן,

לֹא יָחוּשׁ אִם-גָּדְלוֹ יוֹדֵעַ אַיִן;



יִזְכֹּר כִּי שָׁם בַּשַּׁחַק יֵשׁ יוֹדֵעַ1.





קָרַב מִכָּל הַחַי מֹשֶׁה לֵאלֹהַּ,

וַתָּרָם תִּפְאַרְתּוֹ מֵאֵין כָּמוֹהָ;

עַל-כֵּן עָנָו הָיָה וּשְׁפַל הַבֶּרֶךְ.





וּבְדַבֶּר-בּוֹ מִרְיָם אָז עִם-אָחִיהוּ,

שָׁמַע אֶת-חֶרְפָּתוֹ וַיַּחְסָם-פִּיהוּ:

יָדַע כִּי הֶבֶל הֵם וּקְטַנֵּי עֶרֶךְ.





לָכֵן רָב-הַנָּשִׁים, יַעַן תִּרְאֵינָה

כִּי חָכְמָה וּגְבוּרָה יֶחְסַר לָהֵנָּה,

גָּבַהּ רוּחָן מִכֹּל, וִיָקר שָׁאָפוּ.





וּלְמַדְרֵגּוֹת גַּם-הֵנָּה תִבָּדַלְנָה,

וּכְפִי מִיעוּט יָפְיָן כֵּן תִּתְהַלַּלְנָה,

וּכְגֹדֶל מָשְׁחָתָן כָּבוֹד רָדָפוּ.





הַבִּיטָה הַבָּקָר אַמִּיץ הַכֹּחַ,

הַבִּיטָה אֵיךְ יִשְׁפַּל, יִדְבֶּה יָשֹׁחַ,

וִיהִי עָנָו, כִּי הוּא רַב הַתּוֹעֶלֶת.





אוּלָם הַסּוּס לֹא יַשְׂבִּיעֵנוּ לָחֶם.

הִנֵּה כִּי כֵן יִגְבַּהּ יִגְאֶה מֵרָחֶם,

וּתְהִי נַפְשׁוֹ בַּשֶּׁקֶר מִסְתּוֹלֶלֶת.





גֵּאָה גָאוֹן – יַלְדֵי סִכְלוּת,

כִּי מֵחָכְמָה תֵּצֵא שִׁפְלוּת;

רַק אִישׁ אִוֶּלֶת אַף עַצְלוּת

יִרְדֹּף כָּבוֹד, יִירָא זֻלּוּת.





מִי יִכְסֹף שֵׁם חָכָם? – הָאִישׁ הַבַּעַר;

עַל-מִי בֶּגֶד יָקָר? – עַל-חַסְרֵי-כָסֶף;

בִּגְבוּרָתוֹ מִי יִתְהַלֵּל? – אִישׁ מֹרֶךְ;

מִי-זֶה יֹאמַר כָּל-רֶגַע:

“דִּבְרֵי-צֶדֶק וֶאֱמֶת אֹמַר אֵלֶיךָ?” –

הָאִישׁ הַדֹּבֵר שֶׁקֶר;

מִי-זֶה עַל-מִצְעָדָיו תָּמִיד לֵב יָשֶׁת? –

הַגֶּבֶר הַצֹּלֵעַ; עֹשֶׂה עָוֶל

כָּל-אִישׁ עַל-חַטֹּאתָיו יוֹם יוֹם יוֹכִיחַ –

מִי כָאִישׁ הַשּׂנֵא רַכּוֹת יָשִׂיחַ? –

מִי-זֶה פָּנָיו כִּפְנֵי מַלְאָךְ מִמַּעַל,

בַּל-יָתוּרוּ עֵינָיו, בַּל-יַרְבֶּה אֹמֶר,

בַּל-יִצְחַק רֶגַע עִם אָדָם? נוֹאָפֶת –

כִּי רַק בַּאֲשֶׁר אֵין בּוֹ יִתְהַלֵּל גָּבֶר.





אוּלָם בַּסּוֹד הַזֶּה רַבִּים נִכְְשָׁלוּ,

וּלְקָהָל רָב דִבְרֵי תוֹעָה הִשְׁמִיעוּ;

שָׂמוּ חֹשֶׁךְ לָאוֹר וָאוֹר לַחֹשֶׁךְ,

וּלְמַכִּיר אֶת-עַצְמוֹ גֵאֶה קָרָאוּ,

וּבְדִמְיוֹנָם עוֹלָם הָפוּךְ בָּרָאוּ.





לֹא כָאֵלֶּה אָמְנָם אַנְשֵׁי הָרוּחַ,

וַיַּשְׂכִּילוּ בַסּוֹד וֶאֱמֶת כָּתָבוּ.



הַמֶּלֶךְ הֶחָכָם חָרַת עַל לוּחַ2:



שִׂפְתֵי סָכָל חֹטֻר גָאוֹן אָהָבוּ;

גַּם בֶּן-אָמוֹץ אֶל-הֶעָשָׁן וָרוּחַ



גֵּאוּת הִמְשִׁיל3. מֶה שַׂרְעַפָּיו נִשְׂגָּבוּ!



עָשָׁן הוּא הַגֵּאוּת, אֵשׁ הוּא הָרֶשַׁע;

זֶה הוֹלִיד זֹאת: כִּי גַם הָעַצְלוּת פֶּשַׁע.





נוּסוּ אֵפוֹא מִן-הָעַצְלוּת, הָחִישׁוּ,

הָחִישׁוּ הַמָּנוֹס, אַל-תִּתְמַהְמֵהוּ.

חִבַּת הַטֹּרַח בִּלְבַבְכֶם הַשְׁרִישׁוּ,

כִּי שֹׁרֶשׁ זֶה אַךְ טוֹב יִהְיֶה פִרְיֵהוּ.

חָרוּצִים בִּמְלַאכְתָּם, הֵם לֹא יַגִּישׁוּ

לִבָּם אֶל-הַגָּאוֹן; לֹא יִתְנַשֵּׂאוּ.

כָּל-מִפְעָלֵימוֹ יַגִּידוּן שִׁבְחָמוֹ,

וּלְחַנֵּף וּלְחָרֵף אֵין צֹרֶךְ לָמוֹ.


(תוספת אלול תרי"א)


נַעַר הָיִיתִי, גַּם כִּמְעַט זָקַנְתִּי,

תּוֹעִים אַחַר כָּבוֹד רַבִּים בָּחַנְתִּי,

וָאֵרֶא כִּי כֻלָּם צִלָּם יִרְדֹּפוּ.





יָנוּסוּ מִפָּנָיו, יִקְרַב אֵלֵימוֹ;

יָרוּצוּ לִתְפּוֹשׂ בּוֹ, נָס מִפָּנֵימוֹ;

אֵלֶּה וָאֵלֶּה אַךְ לָרִיק יִקְצֹפוּ.





שֵׁם טוֹב גַּם-אָנִי בִּנְעוּרַי אִוִּיתִי,

אַךְ לֹא קָרָאתִי לוֹ, אוּלָם צִפִּיתִי,

הוֹחַלְתִּי, וּבְצוּרִי נַפְשִׁי חָסָיָה.





עָבַדְתִּי כָל-יָמַי, וּלְהִתְוַּדֵּעַ

לֹא אַצְתִּי, וָאוֹחִיל, וָאֶכָּנֵעַ,

נֶאֱלַמְתִּי, פִּי חָסַמְתִּי, לֹא אֶהְמָיָה.





לִרְצוֹן אָבִי וּתְחִנָּתוֹ נֶעְתָּרְתִּי,



לִפְנֵי חַכְמֵי עִירִי חִידָה פָתַרְתִּי4



וָאִוָּדַע לָהֶם מֵאָז וָהָלְאָה.





אַחַר שָׁנִים שָׁלֹשׁ סֵפֶר תִּרְגַּמְתִּי5,



וּשְׁמִי (וּבְלִי שָׂכָר) מִכֹּל הֶעֱלַמְתִּי;



בִּגְלַל זָקֵן נִכְבָּד נַפְשִׁי עָמָלָה.





אַךְ שׂנֵא וּמְקַנֵּא חָשַׂף סוֹדֵנוּ

הִכִּיר מִכְתַּב יָדִי, וּלְרֹאשׁ עִירֵנוּ



אָמַר: פֹּעַל שֵ"ד הוּא: פִּגּוּל הִנֵּהוּ.





נִשְׁעַן עַל עָרְמָתוֹ נָחָשׁ וָפֶתֶן

חָשַׁב כִּי הַמְּלָאכָה אֵלָיו תִּנָּתֶן,

וּמְחִיר יָקָר בִּגְלָלָהּ יַגִּיעֵהוּ.





וַאֲנִי כִי לִכְבוֹד זָר חִנָּם יָגַעְתִּי,

עַל יַד צָרַי בַּיּוֹם הַהוּא נוֹדַעְתִּי.



וּשְׁמִי עַל רֹאשׁ סִפְרִי הוּחַק לָנֶצַח6.





הוּחַק בִּשְׁנַת אֶפְרֹשׂ, וַיִּפְרֹשׂ אֵבֶר

מִקִּיר הָעִיר וָחוּצָה אֶל כָּל-עֵבֶר;

זֵדִים אָז בּוֹשׁוּ וַיַשְׁפִּילוּ מֵצַח.





אוֹר בִּכּוּרֵי עִתִּים הֵחֵל לִזְרוֹחַ,



וַיְּעִירֵנִי מֵאִיר7 שָׁמָּה לִשְׁלוֹחַ.



“תֵּן מִכְתָּבֶיךָ לִי, וּלְאוֹר יֵצֵאוּ.”





אַךְ הַמְּקַנֵּא (עֵינוֹ מִכַּעַס תֵּכַהּ)

אָמַר: מַה בֶּצַע? מִי יִקְרָא מִלֶּיךָ?

כִּי לֹא לִשְׂפַת עִבְרִים אִישִׁים צָמֵאוּ.





יָחוּלוּ עַל מֵאִיר בִּרְכוֹת שָׁמַיִם!

מִמַּחְשַׁכִּים הוֹצִיא שָׁדַ"ל, יָדַיִם

רָפוֹת חִזֵּק; הָבוּ לִשְׁמוֹ תִפְאֶרֶת.





בִּלְתּוֹ אוּלַי עַד-כֹּה אֵלֶם נִשְׁאַרְתִּי,

קֵדְמָה וָיָמָּה צֶדֶק לֹא בִשַּׂרְתִּי,

לֹא הִגַּשְׁתִּי מִנְחָה לֶאֱמֶת נֶעְדֶּרֶת.





נַעַר הָיִיתִי, גַּם כִּמְעַט זָקַנְתִּי,

לֹא מִיָמַי עַל בִּינַת זָר נִשְׁעַנְתִּי,

לֹא עָבַדְתִּי רַמְבָּ"ם, אַף לֹא שְׁפִּינוֹזָה.





הַכֹּל שָׁקַלְתִּי; וּבְעֵינַי נִסִּיתִי

כִּי רַק הִשְׂכַּלְתִּי אָז, עֵת טוֹב עָשִׂיתִי;

עַל-כֵּן לָנֶצַח בַּאדֹנָי אֶעֱלֹזָה.













אחר ימים ושנים כתבתי נוסחא אחרת, והיא: רַב לוֹ
אִם אֶת–גָּדְלוֹ יודע וברוך ה' שהחייני וקיימני והגיעני להחזיר הנוסחה
ליושנה.  ↩



בפי א יל חטר גאוה (משלי י"ד ג').  ↩



גאות עשן (ישעיה ט' י"ז).  ↩



סיון תקע"ח.  ↩



הוא סדר התפלות כמנהג אשכנז שתרגמתי איטלקית ונדפס  בווין בש' 1821.  ↩



הוא הדבר אשר דברתי בשיר “זד יהיר לץ שמו”: אתה חרב
תשלוף תדרוך הקשת, ושאת ועז תוסיף להם כפלים – ושם בראשי הבתים נרשם שם
האיש, אך שם משפחתו לא רציתי לגלות.  ↩



מורי ורבי החכם מהר“ר מאיר ראנדעגגער הי”ו היה
מחליף אגרות עם אנטאן שמיד, והוא זירזני לתת לו ממכתבי, לשלוח אותם
לבכורי העתים.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/44429