בתי הספר מיסודו של הברונים לבית מנשה



	
	בתי הספר מיסודו של הברונים לבית מנשה
	



כאשר בנה הברון יעקב די מנשה את בית הכנסת (בשנת 1873) עלה
בדעתו כי בהכנסות הבית במשך שנים אחדות יוכל לגשת לבנין בית ספר, והנה עברו
שלש שנים והכנסות בית הכנסת היו כל כך פעוטות, שאי אפשר היה בהן ליצור אותו
המוסד שצייר לו במחשבתו; אז הקדיש הברון חלקת אדמה של ששת אלפים אמות
מרובעות קרוב לביתו, ויחליט לבנות עליו בית ספר לזכר בנו יוסף (מת בכ'
ינואר 1877). הנחת אבן הפנה היתה בט"ו פברואר 1881 בנוכחות רבּים משרי
הממשלה ובראשם שר החיצון לממשלת החדיב, ורבים מנכבדי העיר וחשוביה. האדון
יוסף אגיון נמנה למנהל העבודה, והברון הספיק את כל ההוצאות הנחוצות
לבנין.

עוד טרם נגמר בנין הבית, והנה פרץ המרד במצרים והעבודה
נפסקה. בינתים מת הברון בי“ב כסלו התרמ”ה (דצמבר 1884) ולא זכה איפוא לראות
בבנין בית ספרו.

עוד בחייו העביר הברון לפני ה“מחכמה שרעיה” (4 שעבן 1289)
את הקרקעות של בית הכנסת ושל בית הספר, וכמו כן הכספים ושטרות הערך שהיו
מופקדים בבנק לשם זה למחלקת ה“וקף” לצמיתות, שלא ימכרי ושלא ימשכנו לעולם:
ושיהיו תמיד תחת הנהלת הזקן שבמשפחת די מנשה הזכרים, ובמקרה שלא יהיו
זכרים, אז תעבור ההנהלה למין הנקבות.

הברון בכור די מנשה מהר לעשות את רצון אביו המנוח וימנה את
האדונים יוסף טילקי, שלמה סלאמה ושלמה בארדה להשלים הבנין, ובשנת 1885 חגגו
את חנוכת בית הספר ברוב פאר והדר, שבה השתתפו רבים מגדולי המדינה וכל צירי
ממשלות ארופה. למנהל הבית נמנה האדון יוסף קארלו, לפנים תלמיד בביהיים
החקלאי במונטפלייר, אשר הוזמן ע“י חברת כי”ח בפריז, ובית הספר נפתח עם מאה
תלמידים.

קרן הקימת של שתים עשרה אלף הלירות אשר הוקדשו להחזקת בית
הספר הנ“ל הכנים שנים עשר אלף פרנק לשנה. עוד בשנה הראשונה היו ההוצאות
יתרות על הסכום הנ”ל, אז האדונים יוסף טילקי ושלמה בארדה שהיו מחברי הועד,
פנו מחדש. אל הברון בכור די מנשה, ובקשו ממנו להבטיח את קיומו של ביה“ס,
הברון הקדיש עוד חמשת אלפים לירות (אלף וחמש מאות נאספו מנדבות פרטיות)
שנוספו על קרן הקימת, ובמשך חמש שש שנים חסך הועד עוד אלף לירות, ואז הגיע
הקרן הכללי לסך שמנה עשר אלף לי”ש.

בשנת 1911 הבורון ז’אק בכור די מנשה נכדו של המיסד המנוח,
מכר את כל שטרות הערך המופקדים בבנק, הרס את הבית הישן שהיה בנוי על שטח
רחב ידים הפונה אל בוליבר שולטן חוסין ויקים שני בתים גדולים שהכנסותיהם
תהיינה מוקדשות להחזקת בית הספר, ועל המגרש אשר מצד חלק הגן בנה בית ספר
מודרני משוכלל על פי כל חקי ההיגינה והפדגוגיה החדישה, עם חצר מרווחת מוקפת
עצים גבוהים, ואולם גדול המשמש לחדר האכל.

עד שנת 1908 ביה“ס היה למתחילים ובינונים, שהתחילו בלמודי
האלפא־בית, היו בו אחת עשרה כתות; וכאשר נבנה המעון הגדול לבתי הספר של
הקהלה ברחוב “נביא דניאל”, אז בית־ספר “מוסד מנשה” שלח שם תלמידים של שש
כתות, וכך נשארו בו רק חמש כתות. בשנה הראשונה והשניה נשאר אותו תכנית
הלמודים של בי”ס עממי. שנתים אחרי כן, הודות למנהל מר אלי ענתבי – התפתח
בית הספר יפה יפה, ולאט לאט נשתנה המוסד לבית ספר תיכוני בתכנית למודים
כללית. בכתות העליונות מכשירים את התלמידים לקבלת תעודת בגרות בקונסוליה
הצרפתית (מדעים, שפות חיות) וגם ללמודי מסחר, והתלמידים בגמרם את הכתה
העליונה הולכים להליציאום הצרפתי, ואחרי שנת הלמודים הראשונה שם מקבלים
החלק השני של תעודת בגרות או תעודה מסחרית.

מנהיגי המוסד. אחרי התפטרותו של האדון יוסף טילקי, התנהל
המוסד ע"י הברון ז’אק די מנשה, ובשנת 1906 מנה את מר מוריס רומאנו ביי,
שנשאר מפקח הבית עד יום מותו בשנת 1912.

בשנת 1919 עפ"י השתדלותו של מנהל בית הספר מר אלי ענתבי,
הסכימה וזרת ההשכלה הכללית בצרפת להתחשב עם השפה העברית כעל שפה חיה
לבחינות השנתיות בתעודת הבגרות.

בית הספר מספיק ארוחת צהרים חמה בכל יום לשמנים תלמיד, מלבד זה מחלק בגדים פעמים בשנה לתלמידים היותר נצרכים.

שום מפעל חסד של הקהלה אינו תומך בבית הספר מיסודו של
משפחת מנשה ואינו משתתף בהוצאותיו, מלבד חברת “טפת חלב” המספיקה ארוחת בקר,
לחם וחלב חם בכל יום לששים שבעים תלמיד.

מטעם הברון ז’ורז' די מנשה מחלקים לחם בכל יום בערב
לתלמידים עניים, והודות לנדיבות לבם של הברונים יוכלו תלמידים אחדים
מהמצטינים להשלים את למודיהם בחוץ לארץ: צרפת, איטליה ובירות על
הוצאותיהם.

מספר התלמידים בעת מ 130 עד 170 מחולקים לחמש כתות. מנהל הבית הוא ארמנד ענתבי בנו של המנוח אלי' ענתבי.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/40669