למערכת "הדגל", חארבּין



	
	למערכת "הדגל", חארבּין
	



1/6/1937

ידידי הטובים,

אני רוצה לקוות כי מכתב זה לא יאחר לחגכם. אך בשבילי כאן
גם זה חג, שיכול אני מרחוק ללחוץ את ידכם. הדבר המפליא ביותר בעולם – הוא
חיל־מצב קטן בפינת־הגבול הנידחת האחרונה: מנין שואבים האנשים כוח לשאת
בעוֹל שכזה, ועוד בענין כה מר כשלנו, בלי גמול ובלי נחת? אך נמצא גם
הכוח וגם כושר־העמידה; ואני מברך אתכם, ידידי הטובים, המערכת והמפלגה, הצ“ח
והצה”ר ובית"ר, המדריכים והטוראים, מתוך אהבה כאהבתכם ומסירות
כמסירותכם.

אין אני כותב אגרת פּרוגרמתית – זה קשה בחניית נע־ונד;
והעיקר – הכל עכשיו נתון ביורה רותחת, ועד שיגיע המכתב, מי יודע איזו תמונה
תהיה לפנינו. רק שני דברים ברצוני להבטיח לכם. ראשון: ניאבק על ארץ־ישראל
השלמה. אף אם נגזר כי תחולק וכי תסייע לכך מאחורי הפרגוד הסכמת הציונים
הוותיקים, גם אז יישאר רישום בהיסטוריה כי אנחנו לא נתַנו את הסכמתנו;
ובאחד הימים, עם מפנה חדש בהיסטוריה, יהיה רישום זה לתועלת.

הדבר השני – יקשה לכם להאמין בו, אך אני מאמין בו על אף כל
המהלומות. – ודאי, גם אצלכם נוצר בשנים האחרונות הרושם, שתכניתנו מנצחת,
ואילו אנו בעצמנו נשארים בחוץ; וש“כך יישאר גם להבא”. ואני אומר ש“כך” לא
יישאר. דומני שפעמים רבות כך נראו פני־הדברים ברורות עמים אחרים: דוקא
כאשר מתחילים רעיונות חדשים לנצח, ונושאי המשטר הישן, בחירוק־שיניים,
נאלצים לקבלם – דוקא אז מגיע זמן, בו מוּסוית קבלת התורה האפיקורסית על־ידי
רדיפת יוצריה ביתר־שאת, ואצל הכל (וביחוד אצל הנרדפים) מתקבל הרושם: השיר
הוא שלנו ויזמרו אותו אחרים. ואני אומר: לא לאורך־ימים יזמרו האחרים; בסופו
של דבר, ובמהרה, המקהלה תהיה שלנו. יודע אני כי היום קשה לרבים להאמין בכך;
אינו יכול לעשות כלום, אי־אפשר להוכיח אמונה בנימוקים. רצוני שתדעו, לפחות,
דבר אחד: אני, השולח לכם ברכה זו מקצה־העולם השני, מאמין כי ההגמוניה
הנוכחית של רעיונותינו היא מבוא להגמוֹניה של מפקדתנו וחטיבתנו.

יתן לכם אלוהים הרבה רעננות ולי – במה להתגאות, כפי שאני מתגאה בכם כעת.

שלכם

ז. ז’בוטינסקי














את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/44477