ר' יצחק בן יהודה אבן גיאת



	
	ר' יצחק בן יהודה אבן גיאת
	



ר' יצחק גיאת נולד בעיר לוסינה (בספרד) בשנת תש“צ (1030)
וימת בשנת תתמ”ט (1089). הוא היה אחד מגדולי חכמי התורה בימיו, וגם בחכמת
הפילוסופיה ובמדעים הָגָה הרבה; וגם במלאכת השיר והמליצה הִרבה לעשות —
אבל לא הִגדיל לעשות בה. משיריו אשר שר על עניני חול לא נשארו בידינו
רק מעט מזער, והם כתובים במליצה קשה ומלאת חידות ורמזים. אבל מ“שירי הקדש”
שלו נמצאו בידינו מספר גדול, וכרובם הם יפים מאד, כי שפתם צחה וברורה,
ותמונותיהם מלאות זיו ויופי נעלה. ויש אשר הוא מפליא לעשות בתמונותיו מכל
המשוררים העברים. ואנחנו נביא בזה פיוטים אחדים לדוגמא.





א. פיוט ליום הכפורים.

(תנועה ויתד, תנועה ויתד. ויתד ותנועה ויתד ותנועה).






בַּעֲלַת אוֹב וְקֶסֶם מַהֲרִי קָסְמִי לִי,



וְעֵדֶן אִישׁ חֲמוּדוֹת מִשְׁאוֹל הַעֲלִי לִי1.



יַעֲמֹד לִי כְרֶגַע, אֶפְגְעָה נָא בְמַרְאָיו,



אֶשְׁאַל לוֹ, הֲתַמּוּ מוֹעֲדֵי קֵץ פְּלָאָיו;



כָּלְתָה עֵין-מְיַחֵל לוֹ וְחָלְפוּ צְבָאָיו2! —



יַעֲנוּנִי מְזִמּוֹת מוֹעֲצָתִי לְהַפְלִיא:



"נִשְׂגְבָה שֶׁאֱלָתְךָ3 עַל דְּבַר קֵץ



בְּשָׁאֲלִי.



צָר מְנַקֵּשׁ לְנַפְשִׁי אַל יְסִיתֵךְ בְּהַבְלוֹ4,



עוֹרְרִי שִׁיר וְחַלִּי אֵל וּבִטְחִי בְחֵילוֹ,

וַהֲלֹא הוּא אֲדֹנַיִךְ וְהִשְׁתַּחֲוִי לוֹ.

שָׁם לְנֶגֶד אֲרוֹנֵךְ, שָׁם כְּבוֹדֵךְ תְּגַלִּי,

וּתְפַתִּיו בְּחִכֵּךְ כִּי תְפַתִּי וְתוּכְלִי. —

חָדְלוּ כָל קְרוֹבַי, אַךְ מְשַׂנְאִים קְרוֹבִים,



לֹהֲטֵי אֵשׁ גְּדוּדִים5, בַּעֲצָמַי מְרִיבִים,



כּוֹנְנוּ חֵץ תְּלָאוֹת אֶל לְבָבִי כְּרוֹבִים6,



מוֹתְתַנִי בְחִצָּיו צַר וְאוֹיֵב פְּלִילִי,



עוֹלְלוּ זֹאת לְנַפְשִׁי חֵטְא וְעָוֹן פְּלִילִי7.



קָצְרָה יַד גְּאוֹנִי אַךְ יְמִין צָר אָרְכָה,



לִי יְדַבֵּר בְּקָשׁוֹת וַאֲנִי לוֹ בְרַכָּה8;



אַךְ בְּעֵת יֶאֱרֹב לִי תִצְפְּנֵנִי בְסֻכָּה;



עֵת דְּרוֹךְ קַשְׁתּוֹתָיו אַתְּ9 מְנוּסִי וְחֶבְלִי,



וּבְהָרֵק חֲנִיכָיו אֶת מְנוּחִי וְחֵילִי.



שִׁכְּרַתְנִי בְיֵינָהּ אַהֲבָתְךָ, יְדִידִי10,



בַּהֲשִׁיבְךָ כְּבוֹדְךָ לִי וְיָגֵל11 כְּבוֹדִי,



אֶכְתְּבָה עַל לְבָבִי שִׁיר יְדִידוֹת לְדוֹדִי:

בָּא יְדִידִי לְבֵיתוֹ וַאֲנִי לוֹ וְהוּא לִי,

וּבְלִבִּי אֳהָבָיו מִדְּבַשׁ מָתְקוּ לִי!






ב. פיוט ליום הכיפורים.

(ג' ג' תנועות).






יָהּ אָיוֹם!

זְכוֹר הַיּוֹם

בְּרִית שִׁבְעַת



תְּמִימֶיךָ12:



בְּרִית אֶזְרָח13



אֲשֶׁר אָרַח14



בְּחֻקֵּי דַת

נְאוּמֶיךָ.

אָב רַחֲמָן,

קָרֵב זְמָן

פְּדוּתֵנוּ

בְּרַחֲמֶיךָ!



בְּרִית נִפְקָד15



אֲשֶׁר נֶעֱקַד

לְהֵעָלוֹת

לְפָנֶיךָ

כְּשֶׂה נֶאֱסַר,

וְגַם נִמְסַר

עֲשׂוֹת הַטּוֹב

בְּעֵינֶיךָ.

רְצֵה גִזְעוֹ

וְחֹן זַרְעוֹ

בְּעֵת בֹּאָם

בְּדִינֶךָ!



וְאִם חוֹבָם16



עָנָה בָם,

עֲשֵׂה נָא

לְמַעַן שְׁמֶךָ!



לִמּוּדְךָ17



וְגַם יְדִידְךָ

יִשְׂרָאֵל

לְךָ מְקֹרָא;

אֲשֶׁר חָלַם

וְהֵן סֻלָּם

בַּמָּרוֹם

לוֹ מוֹרָא.

אֵל אֶחָד,

לְךָ פָּחַד

וַיֹּאמַר:

מַה נּוֹרָא!

זְכוֹר צִדְקוֹ



וְאֵת נַאֲקוֹ18



לִשְׁאֵרִית

נִשְׁאָרָה!

נַהֲלָאָה

אֲשֶׁר נָשְׂאָה

זֶה כַמָּה



אֵימֶיךָ19! —



שְׁנֵי אַחִים

אֶזְרָחִים



מְשֻׁלָּחִים לַשְּׁבִיָּה20;



הוֹכַחְתָּם וּשְׁלַחְתָּם

בְּסוֹד עֶגְלָה



יְפֵהפִיָּה21.


אִישׁ עָנָו22


בְּעִנְיָנָיו

הוֹרִיד דַּת

פְּלִילִיָּה;



וְהַנִּרְצָה23



אֲשֶׁר מָצָא

רְצוֹנְךָ רַב

עֲלִילִיָּה.

בְּרִיתָם זְכֹר

וְאַל תַּעְכֹּר

עָם נוֹשֵׂא אֵימֶךָ!



זְכֹר סֶגֶן24



אֲשֶׁר נִגֵּן

עֲלֵי כִנּוֹר

וְגַם נֵבֶל;

לְךָ נִמְשַׁח



וְנֶגְדְךָ שַׁח25



נְשׂוֹא לָךְ עֹל

וְגַם סֵבֶל;

בְּשִׁירוֹתָיו

וּזְמִירוֹתָיו

יְהוֹדוּן לָךְ

בְּכָל תֵּבֵל.



שְׁעֵה נִכְאָה26



מְקֹרָאָה

לְךָ נַחֲלָה

וְגַם חֶבֶל!

לְהוֹשִׁיעָהּ

לְהַרְגִיעָהּ



הִגָּלֵה27



מִמְּרוֹמֶיךָ!

בְּרִית נָבִיא

שְׁמוֹ תִשְׁבִּי

הוֹאֵל נָא

וְזָכְרָה אֵל!

וְהַמְצֵא פְדוּת

מֵעַבְדוּת

לְהוֹצִיא עָם

בְּךָ שׁוֹאֵל!

דַּל שַׂמַּח

וְחִישׁ צַמַּח

מוֹשִׁיעַ

וְגַם גּוֹאֵל;

וְזָר תַּשְׁמִיד

וְגַם תַּעֲמִיד

הַמַּלְאָךְ



מִיכָאֵל28;



וּבְנִפְלָאוֹת

לְמַשּׁוּאוֹת

הָרִימָה



פְעָמֶיךָ29!




ג. “אהבה” לפסח.

(ד“ת ויתד ותנועה בשורות הקצרות וג”ת ויתד, ב“ת ויתד, ג”ת ויתד ותנועה בחציו הראשון של האזור).


הַיְדַעְתֶּם יְדִידַי, הַצְּבִי בָרַח מִמְּלוֹנִי,

מָתַי יָשׁוּב מְעוֹנִי?

יַגִּיד לָכֶם כְּרוּבִי:

אַחֲרֵי נָשָׂא לְבָבִי

אֵיךְ אֶשָּׂא מַעֲצָבִי?! —



לֹא יָדַע בְּעֵת שֶׁהֶעֱלָה עִמּוֹ אֶת30



שְׂשׂוֹנ‏ִי,

עַל מִי נָטַשׁ יְגוֹנִי!



צַר לִי צַר31 עַל נְדוֹדוֹ!



סָר מֵעָלַי כְבוֹדוֹ

אוֹר יִפְעָתוֹ וְהוֹדוֹ.

אֵי יָמִים שְׂפָתָיו יִטְּפוּ נֹפֶת עַל לְשׁוֹנִי,

וַעֲנָקָיו עַל גְּרוֹנִי!

חַנּוֹתַי אֵיךְ שְׁכָחָם!

שַׁעֲשׁוּעַי אֵיךְ זְנָחָם!



וִידִידוּת בֵּין בְּנֵי חָם32.



הֶרְאָה לִי בְאָמוֹן33, עֵת אֲשֶׁר מוֹפְתָיו



שָׁת כְּמוֹנִי,

וַיּוֹצֵא אֶת הֲמוֹנִי.

קָרַע יַם סוּף לְפָנַי,

הֶרְאָה אוֹרוֹ לְעֵינַי,



דּוֹדָיו בְּאָזְנַי34,



וּלְחֶדֶר אֲהָבַי סָר אֱלֵי חִין קוֹל

פַּעֲמוֹנִי,



וּלְרֵיחַ קִנְּמוֹנִי35. —



עָבְרִי חֻקִּים וְעֵדוֹת

הֶעֱבִיר מֶנִּי יְדִידוֹת,

נִכְבָּדוֹת וַחֲמוּדוֹת. —

הָשֵׁב לִי שְׂשׂוֹן יִשְׁעָךְ!

וְאִם עָבַר רֹאשׁ זְדוֹנִי,

נָא הַעֲבֵר אֶת עֲוֹנִי!






תוכחה36

(ו' תנועות).


מַה יִּתְרוֹן לָאָדָם?

כְּעוֹף יִתְעוֹפֵף כְּבוֹדָם!

וְאֵיךְ יִתְגָּאוּ בְּעוֹדָם

וּפִתְאֹם יָבֹא אֵידָם?!





יָבִין אִישׁ לֵב וְנָבוֹן

כִּי סוֹף כֹּל לְרִקָּבוֹן,

וּמֵעָפָר חֻצַּבְנוּ

וְעַתָּה עָדָיו שַׁבְנוּ.





צְפֵה37 רוּחַ קִרְבֵּנוּ,



לְפִקָּדוֹן גַּבֵּנוּ,

וְכִמְעַט עַיִן תִּפְקַח



וְאֶת עֲרֻבָּתוֹ תִּקַּח38!





חַבְלֵי39 אָדָם בְּתֵבֵל



הַבְלֵי רוֹעֵי הֶבֶל



וְאִם נָפְלוּ בַנְּעִימִים40



לֹא מָלְאוּ הַיָּמִים. —







קוּם וּרְאֵה בְעֵינֶיךָ

כִּי לֹא לָךְ הוֹנֶךָ,

וְהָאָדָם וְקִנְיָנוֹ

לְמָחָר יְבֻקַּשׁ וְאֵינוֹ! —







בִּרְבוֹת טוֹבָתֶךָ

הֲתִרָב חֶדְוָתֶךָ?

הֲתֵדַע כִי לְפִי רֻבָּהּ

הַוּוֹת וְעָמָל בְּקִרְבָּהּ? —







רוּחַ גַּאֲוָה יִבְצֹר41,



בְּחַיֵּי עוֹלָם יַעֲצֹר,

בְּשׂוּמוֹ מַלְכּוֹ שִׂכְלוֹ

הַמּוֹשֵׁל בְּכָל אֲשֶׁר לוֹ — — —











המשורר קורא לבעלת אוב להעלות את דניאל (איש  חמודות) מקברו, למען ישאלהו מתי יהיה קץ הגלות כאשר נבא.  ↩



מל' הלא צבא לאנוש, ר"ל זמן קבוע.  ↩



כן צריך לנקד בשביל המשקל.  ↩



הוא אומר לנפשו שלא תשמע לקול היצר או לקול  האויב.  ↩



השעור “גדודים לוהטי אש”.  ↩



מל' רובה קשת.  ↩



זאת באַתני יען אשר חטאתי. פלילי הראשון מל‘  “ואויבינו פלילים”, והשני מל’ “עון פלילי”.  ↩



כמו “אני לשלום והם למלחמה”.  ↩



אַת במקום אתה מצוי הרבה בשירי הספרדים, מפני  המשקל.  ↩



ידידי (ר“ל הקב”ה), אהבתך שכרתני.  ↩



אז יגל.  ↩



השבעה הם: שלשת האבות, משה ואהרון, דוד ואליהו, כמו  שהוא חושב והולך.  ↩



אברהם.  ↩



הלך.  ↩



יצחק, שנולד ע"י פקידה, שנאמר וה' פקד את  שרה.  ↩



חוב, עון.  ↩



יעקב אשר היה “למוד ה'”.  ↩



צעקתו, תפלתו זכור לשארית נשארה (ר"ל  לישראל).  ↩



מל' “נשאתי אימיך”.  ↩



שני האחים, משה ואהרן, שנשלחו לישראל שהיו שבוים  במצרים.  ↩



אשר שלחתם לקהל (סוד) מצרים (שנקראה עגלה יפהפיה,  ירמיה מ"ו, כו).  ↩



משה הענו אשר הוריד התורה.  ↩



אהרן אשר נרצה בעיניך, אשר מצא חן בעיניך לשרתך  במשכן.  ↩



נשיא (מל' סגנים) ר"ל דוד.  ↩



אשר הֵשַח שכמו לשאת עולך, אעפ"י שנמשח  למלך.  ↩



פּנַה אל כנסת ישראל המוכה והנגופה (נִכְאָה מל'  “נכאו מן הארץ”). ושנקראה “נחלתך”.  ↩



משום מספר התנועות צ“ל הִגַל! (ובמחזור אשכנזי  הגרסה ”צא נא ממקומך".  ↩



דניאל י"ב, א.  ↩



במעשים נפלאים הרימה פעמיך למשואות ציון.  ↩



“את” חסר, ונוסף לשם המשקל.  ↩



“צר” חסר, ונוסף לשם המשקל.  ↩



ואיך שכח את הידידות שהראה לי במצרים.  ↩



מצרים, על שם “נא אמון”. ואולי יש לנקד  “בְאֵמוּן”.  ↩



פה חסרות שתי תנועות, וכנראה צ“ל ”הִזְכִּיר (או  דִבֵּר) דודיו באזני".  ↩



הכונה אל ביהמ"ק אשר בו הופיע ה' בעשות הכהן הגדול
את סדר העבודה. (ה“פעמונים” שעל בגדי אהרן. ריח קנמון ר“ל
”הקטרת").  ↩



כל חרוזה גומרת בחצי פסוק.  ↩



ראֵה כי הרוח שבקרבנו הוא רק פקדון אצלנו ( “גבנו”  הוא מלשון התלמוד).  ↩



יקח ה' את הפקדון.  ↩



מל' חבל, גורל.  ↩



ואם החבלים נפלו בנעימים לא יארכו ימיהם.  ↩



לכן על האדם לבצור (להמעיט) רוח גאוה, ולעשות את  שכלו למלך המושל בכל תאוותיו.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/39315