נשף חגיגי לכ׳ הסנטור היהודי



	
	נשף חגיגי לכ׳ הסנטור היהודי
	



לשכת “בני ברית” באלכסנדריה, רצתה להביע את רגשי שמחתה
לנשיאה היקר, האדון יוסף די פיג׳וטו ביי לרגלי המנותו ע״י הוד מלכתו פ׳ואד
א׳ במושב חברי הסינט בממשלת מצרים – ערכה נשף כבוד ב״בית העם" בליל מוצאי
שבת ט״ז אדר, בהזמינה את כל בריה וגם הרבה מחשובי הקהלה ונכבדיה.

מסדרי החגיגה ערכו את האולם בטוב טעם ואמנות, מקושט במאות
אורות בצבעי תכלת ולבן, פרחים ודגלים, עם מזנון עשיר ונהדר. על מושב הבימה
העמידו על הקיר את תמונתו של חתן היום מעוטרה בפרחים בין שני דגלים יהודים,
וממעל לה – הדגל המצרי. היו נוכחים כמעט כל גדולי העדה ונשותיהם, רופאים,
עורכי דין ונשיאי כל האגודות היהודיות, מנהלי בתי הספר, מוריהם ומרותיהם.
האולם היה מלא מפה אל פה, והרבה מוזמנים נשארו עומדים צפופים מאפס
מקום.

זאת היתה הבעת רגשי שמחתו של כל הקהל היהודי באלכסנדריה
שבא לחלק את הכבוד הראוי לאיש המעלה, הסנטור האהוד, אשר הודות למרצו העז
ולעבודתו בלי הרף בכל עניני העדה, ידע לרכוש לו את אהדתם של כל השדרות
והזרמים השונים שבקהלה הגדולה הזאת.

בשעה שבע החלה החגיגה בשירת “התקוה” אשר שרה המקהלה המסודרה ע״י המורה ש. גולדמן.

האדון משה חזן חבר בועד הקהלה ונשיא ועד מסדר הנשף, הקריא מכתבים ומברקי ברכה שנשלחו לכבוד המאורע.

האדון פ׳ליקס טובי ביי נשיא הקהלה פתח את הנשף בספרו
בשבחיו של העסקן פיג׳וטו ביי, ולמרות אבלותו (הוא חתנו של מ. קטאוי פשה
נשיא הקהלה בקהיר) בא בכונה מיוחדה לפתוח את החגיגה הזאת היקרה בעיניו, כדי
להביע בשם כל בני הקהלה היהודית האלכסנדרונית את רגשי שמחתם ומאחל לו שיזכה
להמשיך את פעולותיו לטובת הכלל.

האדון ויקטור נגר דבר בשם הלשכה המסחרית במצרים אשר הוא נשיאה.

ד״ר ח. שליזנגר סגן נשיא לשכת “בני ברית” מברך אותו בשם
הלשכה. הוא מהלל את יהודי מצרים, אשר על ידי השארם נאמנים למסורת הדתית של
אבותיהם, הם נכבדים יותר בעיני העם המצרי. ולמרות מעוטם בארץ יש להם השפעה
גדולה ורחבה בעולם המסחר, וממלאים תפקיד חשוב בחיים החברתיים והכלכלים
במצרים.

זה היה דבר טבעי, – ממשיך הנואם, – כי בתקופה הנוכחית,
החשוכה ביותר בדברי ימי העם המצרי יבחרו כסנטור יהודי, וביחוד ביוסף די
פיג׳וטו ביי, אשר ע״י פעולותיו הכבירות בתוך הלשכה, בקהלה האלכסנדרונית
ועוד, נתפרסם שמו גם מחוץ לכתלים היהודים וירכוש לו בזה אהדה והערצה גם בין
לא־היהודים.

חכמי התלמוד אמרו: "העולם עומד על שלשה דברים: "תורה,
עבודה וגמילות חסדים״, ונשיאנו החביב עוסק ופועל בשלשתם: תורה – הפצת תורה
והשכלה בבתי הספר; עבודה – גבאי בית הכנסת; גמילות חסדים –בקחתו חלק פעיל
בכל בתי החסד השונים של הקהלה, משתתף בעניני א״י ותומך בתנועה הלאומית
בהיותו סגן “פרו פלשתינה”; בא לעזרתם של יהודי אוקרניה ועוד ועוד.

לבסוף גומר הנואם את נאומו כדברים האלה: כעת שהנך בא למלא
חובות חדשים לאומה המצרית, אל נא תשכח כי הנך יהודי; וכיהודי עליך החובה
להגן על כבודו וכו׳.

בצרפתית צחה ובסגנון בהיר ויפה דבר ד״ר ר׳ שוכט, בהביעו את
רגשי הערצתם של כל חברי הלשכה ושל כל בני הקהלה לנשיאם האהוב, אשר הודות
לעמלו הרב, חריצותו ושקידתו, וגם הרצון להטיב, זכה להתכבד ע״י הוד מלכותו
בבחרו בו בין אלפי יהודים יושבי מצרים, כדי למלא תפקיד כ״ב חשוב בסינט.
אח״כ תאר את פעולותיו להפצת התרבות בקרב צעירינו וכו׳.

וכעין המאסף לכל המחנות היה נאומו של כבוד הרה״ג הראב״ד אברהם אביכזיר.

כמעט אפשר לאמר כי נאומו היה המסמר של הנשף; כי הוא, כדרכו
אינו מסתפק בתהלות ותשבחות, עליו גם להוכיח וליסר, כמו שמשרתו דורשת ממנו.
ואחרי הרימו על נס את פעולותיו של הסנטור ואת כח השפעתו הגדולה ע״י
התענינותו בכל עניני העדה היותר מסודרה שבארצות המזרח, החל לדבר על ענף
העבודה היותר חביב עליו, והוא ענין החנוך.

כבוד רבנו תאר את מצבם הפעוט והמדולדל של בתי הספר שלנו,
טרם הכנסו בתוך חברי ועד בתה״ס של הקהלה, ואת מצבם המזהיר של היום, אשר
עדתנו תוכל להתפאר בהם. אח״כ עבר אל בתי החנוך של “התקוה” בתוך העיר, ו״שבת
אחים" במוחרם ביי, העומדים במצב של גסיסה,
מפני שידו של פיג׳וטו איננה שם. ובדברים חמים ונלהבים, משביע הנואם להפנות
את תשומת לבו גם אליהם להקימם ולהחיותם. ויתאר בצבעים שחורים את מצבו
הרוחני השפל של כל הדור ההולך ומתחנך בבתי הספר הנכרים וכו' וכו'.

באחרונה מושיט לו מתנה: תנ״ך קטן נתון בתוך תבה משובצה
ויאמר לו: עליך לזכור תמיד כי הנך יהודי, וחובתך להגן על כבודו. והתורה
הזאת תהיה תמיד בחיקך לזכרון וכו׳.

אח״כ התפלל תפלת “הנותן תשועה” לכבוד הדר המלך פואד א׳ ו״מי שברך" לכבוד הסנטור היהודי ולכל הקהל.

האדון די פיג׳וטו קם על רגליו כשהוא נרגש מאד מרגשי הבעת
אהדה שהראו לו כל הנאספים, הוא הודה לקהל על כל הכבוד שנעשה לו, הודה לועד
המסדר ולכל הנואמים ויאמר: אינני ראוי לכל התהלות והתשבחות אשר פזרתם לי
מכל צד, והכבוד אשר נתכבדתי מהוד מלכותו ע׳י משרתי בסנט, לא צריך ליחס לי,
להאישיות של פיג׳וטו, אלא לקהלה היהודית כולה, וכו׳.

הוא גומר את דבריו בתארו את מצבם הטוב של היהודים בארץ זו,
עד כמה נהנים מכל זכויות אזרחים ועד כמה נכבדים בעיני הממשלה, ואנחנו מצדנו
צריכים להיות מכירי טובה אל המדינה, אל הממשלה ומלכה האהוב.

מחיאות כפים סוערות ונלהבות נשמעו בכל האולם, וקריאות: יחי
המלך פ׳ואד א׳! יחי הנסיך יורש העצר! יחי סעד זגלול פשה ראש הוזרה; יחי
יוסף די פיג׳וטו ביי הסנטור!

עפ״י החלטת האספה נשלחו מברקים בשם הלשכה אל הוד מלכותו,
ואל סעדת זגלול פשה, המודים להם על שהואילו למנות את כבוד נשיאם החביב יוסף
די פיג׳וטו ביי לחבר בסנט, אשר גרם לשמחת כל בני הקהלה היהודית. ובהזדמנות
זו הם מתפללים בעד שלום הוד מלכותו, ומאחלים להעם המצרי ולהמדינה אושר
והצלחה.

אחרי כן עברו אל האולם הגדול, אשר היה מקושט בטוב טעם
לכבוד המאורע, ושם נערך מזנון עשיר מלא כל טוב. והנאספים שתו ואכלו וייטיבו
את לבם ער השעה אחת עשרה.

נשף הכבוד הזה השאיר רושם נהדר בלב כל הנאספים.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41352