בַּקֵּשׁ שָׁלוֹם וְרָדְפֵהוּ



	
	בַּקֵּשׁ שָׁלוֹם וְרָדְפֵהוּ
	



חבר הכנסת יעקב ריפתין מערער על ההסכם של מדינת ישראל עם
עבר־הירדן – ואני מערער על רחבוּת הברירה ללכת בדרך של לא הסכם, שכאילו
נתונה לפניו הוא. סוף־סוף אין כוָנת “בקש שלום ורדפהו” לבקש שנים על שנים
שלום עם הערבים־השכנים, ובבוא השלום – לרדפהו." והן הוא, שלא כחבר הכנסת
מנחם בגין, מאמין כי מלבד מלחמה יש עוד מוצא ליחסי עמים, כי יש ערך גם
לדברי שלום, כי לא “רק כך”… ולא זו בלבד: הן הוא ואשר אתו – כמוני אז –
לא היה בין “הבוטחים ברוב חילנו” בימי ההכרעה בפרשת־הדרכים הגורלית… הן
בעיניו לא היתה מופרכת אז השאלה: כסף אין, נשק אין ועוד משהו אין – כיצד
ננצח?.. מהיכן איפוא הדיבור העז. הניצח – היום הזה? הבגלל שינוי השם מן
“ממשלת עבר־הירדן” ל“ממלכה הירדנית ההאשימית”? ואפילו נפל הדבר בשנת מלחמתה
אתנו – תש כוחה של זו והפכה מדבר… ואף מצרים, הלבנון וסוריה הפכו מיניה
וביה מדבר, שכן נגד כל מדינות ערב יצא הדיבור ועל ההסכמים עם כולן חל
הערעור…
כיצד אומר בעל השיר: לא אבינה האמרים.

ניסן תש"ט.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/38803