פִּנָּתִי בִּלְבַב חֵלֵד



	
	פִּנָּתִי בִּלְבַב חֵלֵד
	



1

א


הַשֶּׁקֶט עוֹד כָּאן, וּשְׁקוּפִים הַשָּׁמַיִם,



וְעוֹד עֲמֻקָּה מִסָּבִיב הַדְּמָמָה.



אַקְשִׁיבָה לָאֵלֶם, לְרַחַשׁ הָרוּחַ



אֵי שָׁם בַּמֶּרְחָק מְגַלְגֵּל הַקָּמָה.





אַקְשִׁיבָה לְקוֹל הַצְּרָצַר הַמֵּרִיעַ



בְּשִׁיר לַיָּרֵחַ, לַלֵּיל, לַכּוֹכָב,



לִנְשִׁימַת הַתִּינוֹק עֲמֻקָּה וְרוֹגַעַת,



לְעָלֶה נֶעְתָּק מִן הָעֵץ וְנִדָּף.





אַקְשִׁיבָה לְקוֹל לְבָבִי הַלֹּואֵט לִי



רַחַשׁ שִׂיחֹו, טְווּי מַכְאוֹב וְגִילָה…



בַּשֶּׁקֶט עוֹד כָּאן הַדְּמָמָה מִתְנַשֶׁמֶת



וְכִפַּת־הַשָּׁמַיִם תַּמָּה וּצְלוּלָה.






ב


בְּשֶׁקֶט זֶה כָּאן כְּתָרִים לָךְ אֶקְשֹׁרָה,



עֲטֶרֶת שִׁירִים אֶעֱנֹד לָךְ רְתֵת;



קַבְּלִי אֶת הַשַּׁי, פִּנָּתִי בִּלְבַב חֶלֶד



קַבְּלִי הַמְעַט שֶׁהָיָה לִי לָתֵת.





קַבְּלִי מַבָּטַי שֶׁנָּשְׁקוּ תַּלְתַּלַּיִךְ,



צַמּוֹת בְּרוֹשַיִךְ, קְוֻצּוֹת אֳרָנִים,



וְתֹם עֲמָלָן חֲרִישִׁי שֶׁל כַּפַּיִם



הוּבָא אֶל סִפֵּךְ עַל כִּתְפֵי הַשָּׁנִים.





וְלַחַן תּוֹדַת לְבָבִי כִּי זָכִיתִי



בְּשׁוּלֵי אַדַּרְתֵּךְ הֵאָרֵג כְּמוֹ חוּט,



אַמְצִי אֶת מַתַּת לְבָבִי הַכּוֹרֵעַ



לִפְנֵי קוֹמָתֵךְ הֲדוּרַת הַמַּלְכוּת.






ג


הַלַּיְלָה הַזֶּה בְּסוֹדֵךְ הֱבִיאַנִי,



פִּנַּת יִקְרָתִי.



כֹּה לְפֶתַע צָמַחַתְּ בְּחֵיק דְּמִי הַלַּיִל –



תִּפְאֶרֶת בֵּיתִי.





כְּמוֹ לֹא רָאִיתִי בְּכוֹרֵי שְׁתִילַיִךְ



בִּשְׁחוֹר הַגּוּמָה,



כְּמוֹ לֹא חָזִיתִי מַחְשׂוֹף רְגָבַיִךְ



עוֹטֶה הַקָּמָה.





כְּיֵשׁ מִשְׂתָּרֵעַ עַל רֶכֶס וָגֶבַע



מֵאָז, מִתָּמִיד,



בוֹטַחַת, קוֹרֶנֶת בִּתְכֵלֶת הַלַּיִל



כַּנֵּצַח הָיִית!






ד


יֶחֱרַד בִּי לִבִּי, פִּנָּתִי בִּלְבַב חֶלֶד,



עַל מָה בְּעֵינַי כֹּה לְפֶתַע נִפְלֵאת?



הַאִם זֶה מַשַּׁב הַנִּחוּשׁ שֶׁנֵּעוֹר בִּי



וּמִתְנַבֵּא לְמָגוֹר וּלְאֵיד?





הַאִם זֶה חֲלוֹם־זְוָעָה שֶׁפְּקָדַנִי



וְקֻפַּד בּוֹ הֲדַר גְּאוֹנֵךְ וְזִיוֵךְ,



כִּי לְפֶתַע יָקַרְתְּ לִי, יָקַרְתְּ שִׁבְעָתַיִם,



מִבְּלִי שֶׁיָּדַעְתִּי עַל מַה זֶּה וְאֵיךְ?





וְאוּלַי אֶתְרַפֵּק, אֲחַבְּקֵךְ כֹּה בְּלַהַט,



כְּתִינוֹק שֶׁסִּפְּרוּ לוֹ סִפּוּר מְאַיֵּם,



וְהוּא חָשׁ לוֹ מִפְלָט מְאֻשָּׁר וְרוֹגֵעַ



בְּחֵיקָהּ הָרַחוּם שֶׁל הָאֵם?







פִּנָתִי בִּלְבַב חֶלֶד (עמ' 109). המחרוזת ראתה
אוֹר לראשונה ב“מבפנים”, כרך ח‘, ינואר 1942, ושם כללה ה’ שירים. עם
הכינוּס ל“עבים חולפות” השמיטה המשוררת את השיר ג' והרי השיר שלא כונס:

כִּשְׁבוּיָה הִתְהַלַּכְתִּי לְאֹרֶךְ שְבִילַיִךְ,

אֲרוּגָה בְּקִסְמָם עַד כָּלִיל.

וְיֵשׁ וְלֹא חַשְׁתִּי בִּתְכֵלֶת שָׁמַיִךְ

וּבְנֹגָהּ זִיוָם הַחַכְלִיל.

יֵשׁ הָיִיתִי אַחַת עִם עֲתֶרֶת שְׂדוֹתַיִךְ

בְּלִי לָקֹד לְפָזָם הַבָּשֵׁל,

וְיֵשׁ עִם גְּזָעַיִךְ לַשֶּׁמֵש  נִמְשַׁכְתִּי

בְּלִי בָּרֵך צַמַּרְתָּם עַל הַצֵּל.

עַד בָּאָה שָׁעָה צְלוּלַת־זִיו, תְּמוּהַת  חֶסֶד

 וְחָזִיתִי יְקָר גְּאוֹנֵךְ,

רֶגַע קָט כְּמַגָּע שֶׁל כַּף יָד נֶעְלֶמֶת

חָצָה בֵּינִי לְבֵינֵךְ.

וַיְהִי כְּמוֹ לְהֵלֶך נִגְלֵית לִי  בַּדֶּרֶך,

הַבָּא מִמֶּרְחָק אֱלֵי זְבוּל יִקְרָתֵךְ – –  –

רֶגַע קָט נְתִינָה מְאֻשֶרֶת בַּחֶלֶד

גָּחַנְתִּי נוֹשֶׁקֶת שׁוּלֵי שַׂלְמָתֵךְ.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/42793