ראיון עם הסנטור יוסף די־פיג׳וטו ביי



	
	ראיון עם הסנטור יוסף די־פיג׳וטו ביי
	



אלכסנדריה, כ״ז ניסן התרפ״ה

רציתי להתראות עם הסנטור האדון יוסף די פיג׳וטו ביי, בשובו
מנסיעתו לארץ ישראל לרגלי חגיגת פתיחת המכללה בירושלם, כדי לדעת את
רשמיו על מסעו זה בימי שהותו בארצנו. כי לפי דעתי, אם עסקן חרוץ ופעיל
כאדון די פיג׳וטו, שהוא הרוח־החיה בכל עניני העדה הגדולה באלכסנדריה, ירצה
להקדיש מעט מזמנו, להתענין ולהתמסר גם לטובת התפתחותה של ארץ־ישראל ובנינה,
מובטחני, ולא אגזים אם אומר, כי קרבנו את כל היהדות המצרית אל תנועתנו,
ובקרוב נוכל לקוות ממנה גדולות.

בשבוע זה סרתי אל בית משרדו ואבקשהו להואיל למסור בעד קוראי “דאר־היום” את רשמיו על מסעו בארץ־ישראל.

האדון דרפיג׳וטו בחביבותו הרגילה קבלני בספ״י ויואל להשיבני:

– הנה זה כמה ימים אשר שבתי מנסיעתי, ועודני מושפע ומוקסם
מכל מה שראו עיני בימי שהותי בה: אמנם ארץ ישראל היתה תמיד קרובה ללבי,
תמיד חזיתי אותה בדמיוני; קהלתנו תמכה ותומכת תמיד הרבה במוסדות־־החסד שבה:
ובשנות המלחמה העולמית כשישבו גולי א״י באלכסנדריה, היתה לי ההזדמנות להכיר
ולעבוד יחד עם רבים מאנשי הרוח שבהם: התענינתי לדעת מכל מה שהתהוה שם בישוב
החדש; היו לי שיחות מענינות עם ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומנהיגיה,
יסדנו ועד “פרוֹ פלשתינה”. גם ועד העליה בעירנו מוצא כי תמיד הושטתי יד
לעזרה; אפס כי ככל תשוקתי לראות בעיני את הארץ ואת עבודת אחינו שם, לא
נזדמנה לי השעה להוציא את רעיוני זה לפעל. וכעת כאשר הוזמנתי אל חגיגת
פתיחת המכללה בירושלם לא החמצתי את השעה ומיד נעניתי לה, ואסע
ארצה־ישראל.

תרתי את כל הארץ. בראשונה בקרתי את “תל־אביב”, זו העיר
היהודית היפה אשר יצא מוניטון שלה בעולם, ולפי דברי האיש אשר לוה אותי,
מספר היהודים בעיר זו עולה לשלשים אלף נפש, וכמאה ועשרים בתים הולכים
ונבנים מדי חדש: אך כנראה ישנם גם הרבה בתים אשר בעליהם אינם דואגים שיהיו
די חזקים, הם ממהרים לבנותם כדי להשכירם במחירים טובים. אך בכלל היא עיר
ארופית במלוא מובנה של המלה. בתל אביב הנך מרגיש את עצמך בתוך משפחתך.
הוזמנתי אל המשתה שנערך לכבוד לורד בלפור בהקזינו “גלי־אביב”.

בקרתי את המושבה היפה ראשון־לציון; ראיתי את היקב, סרתי
אח״כ אל״מקוה ישראל" ביה״ס החקלאי של האליאנס, אמנם הוא באמת בית ספר מופתי
לכל פרטיו.

שאלתיו אם ראה איזו בתי תעשיה ההולכים ונוצרים בארץ?

– ראיתי, אומר לי הסנטור, בתי־חרשת אחדים המעסיקים עשרות
של פועלים, וענפי תעשיה חדשים הולכים ונוצרים; התעשיה מתפתחת, ואני מקוה כי
בקרב הימים יתוספו עוד הרבה בתים כאלה אשר יספיקו עבודה למאות ואלפי ידים,
ובזה יוטב בודאי מצבה הכלכלי של הארץ: ודיינו אם תוצרותיהם תספקנה לצרכי
תושבי הארץ עצמה. עוד מוקדם לחשוב כי יגיעו בתי התעשיה בארץ ישראל לשלוח את
תוצרותיהם גם מחוץ למדינה.

מיפו נסעתי לחיפה, צפון א״י, בקרתי את העיר, ישנה תקוה
גדולה שתהיה חיפה בירת המסחר של ארץ־ישראל. סירתי את ביה״ס הטכניקום. זהו
בנין ענקי ונהדר הנותן כבוד לישראל, ראיתי את הטחנות הגדולות, המושבה “בת
גלים” ועוד ועוד. בכל פנה שהנך פונה, אתה רואה ומרגיש כי דבר גדול הולך
ונעשה על אדמת אבותינו.

משם הלכתי לעמק יזרעאל. במקום הזה השתוממתי למראה עיני.
איזו עבודה ענקית נעשתה פה! ישנם פה התאמצויות גדולות וקרבנות גדולים
יוצאים מן הכלל! מצד אחד מסירותם הנפלאה של החלוצים, ומצד השני השקעת כספים
מרובים להבראת המקום על ידי יבוש בצות ונטיעת עצי אקליפטוס – כל אלה יחד
הצליחו להפך את העמק הזה לגן עדן ממש. המושבה “נהלל” היא באמת פנינה יקרה
בתוך העמק.

ומשם נסעתי דרך הרי יהודה השוממים והחשופים, ירושלימה, כדי
להיות נוכח בחנוכת פתיחת המכללה. אין לי צרך לתאר לך את הרושם הנפלא
והמצוין אשר השאיר בלב כלנו אותו היום הגדול והלילה שלאחריו, אשר לא היה
כמוהו בכל דברי ימי עמנו… את כל זה קראתם בודאי בעתונים לכל
פרטיהם.

– ומה דעת אדוני על הסתדרות הספרדים?

– אדוני, עונה לי האדון די פיג׳וטו ביי, אנכי התנגדתי תמיד
לכל פרוד, השמות של “אשכנזים” ו״ספרדים" צריך יהיה לבטלם. אין אנו אלא עם
אחד. הראשונים החיים במזרח ארופה וסובלים במדינותיהם מבלי כל תקוה להתאזרח,
הם בטבעם נלהבים ביותר לתנועה הלאומית, והאחרונים החיים בתוך עמים שקטים
ושלוים, והם נהנים כמעט מכל זכויות האזרחים, אין להאשימם אם בהשקפה ראשונה
אנו רואים אותם כאדישים וקרים. ולפי דעתי אין ליסד הסתדרות מיוחדת בשם
“הסתדרות ספרדים”; ואולי מתאים יותר השם “חלוצי המזרח”, כמטרה לקרב את כל
בני המזרח להסביר להם את התנאים הרעים שבהם נתונים רוב יהודי מזרח ארופה
כדי שישתתפו גם הם יחד עם כל יהודי העולם ויקחו חלק בבנין הארץ; ובה בעת
להשתדל ולדרוש, כי יהיו להם באי כח בתוך ההנהלה הציונית ולעבוד אתה עבודה
משותפת.

– ומה דעת אדוני על השאלה הערבית?

– לפי מה שראיתי, ענה הסנטור, היחסים בין הערבים והיהודים
אינם רעים כמו שמתארים אותם בעתונות הערבית, צריכה רק קצת הבנה משני
הצדדים, והיחסים האלה יוטבו, מצדנו צריך יהיה להסביר לערבים את התועלת
הגדולה אשר תצמח להם ע״י כניסתם של היהודים אל הארץ, הלא הם מפריחים אותה
על ידי השכלתם ועל ידי השקעת כספים מרובים להחיאתה ולהבראתה. ובטוח אני כי
סוף סוף יעריכו הערבים את זה ויתנו את ידם לאחיהם היהודים ויעבדו כלם יחד
עבודה משותפת לטובת המדינה והפרחתה.

ולבסוף שאלתיו ע״ד החנוך בארץ־ישראל, ואם הספיק לבקר אי אלה מבתי־הספר שבה?

– בקרתי – אומר לי חבר הסנט לממשלת מצרים – בתי ספר אחדים,
וביניהם הגמנסיה בתל אביב, הטכניקום בחיפה, מקוה ישראל ביפו וביה״ס האליאנס
בירושלם, והתענגתי לראות כי כל הלמודים והמדעים השונים נלמדים בעברית, בכלל
נותנים לנו בתי החנוך בארץ ישראל דור שלם מדבר בשפתנו. ואחד מהמפעלים היותר
גדולים ונהדרים הנעשים בארצנו והראויים לתהלה והערצה מאת כל העולם היהודי –
הוא בודאי החיאת העברית והפצתה בתור שפה מדוברת. בכל מקום שאתה פונה אינך
שומע אלא את צלצולה היפה של העברית החיה: יהודים באים מכל קצות הארץ,
ממדינות שונות, מדברים בשפות שונות, ורק הם נפגשים בארץ ישראל עם אחיהם,
מיד מבינים איש את אחיו, ושפת אבותיהם היא המקשרת אותם.

– עלי להגיד גם את צערי – ממשיך האדון די פיג׳וטו את דבריו
– במקומות אחדים הרגשתי קצת זלזול בקדשים, בשמירת הדת ובשמירת השבת, ואצטער
מאד. אין אנו באים לדרוש מהם חסידות ואדיקות, אך כמדומני כי יש לנו הצדקה
לתבוע מהם לרחוש קצת כבוד והערצה לרגשי היהדות הקדושה, ולא לגרום במעשיהם
עלבון לאחיהם שומרי דת.

ובאחרונה שאלתיו: הנוכל לקוות כי היהדות המצרית תשתתף סוף סוף יותר ברצינות בתנועה הגדולה המתרחשת עתה בארץ ישראל?

– בודאי, אין לי כל ספק בזה, אני בטוח כי המאורעות
האחרונים בא״י יתנו דחיפה חזקה לעבודה יותר נמרצה, וכל היהודים פה יתמכו
ביד רחבה להקמת בנין הבית הלאומי בארץ אבותינו.

בשם “דאר היום” ובשמי הודיתי להסנטור על הואילו לתת לי את ראיונו החשוב.

במוצאי שבת שעברה, הציגו חובבי הבמה “אחדות אומנתית ליהודי
המזרח” את החזיון “האנוסים בספרד” שתורגמה בספרדית ע״י המורה בן ציון טרגן,
בתיאטרון “קונקורדיה”. החזיון הוצג כבר פעם בעברית בימי שבת גולי ארץ ישראל
בעירנו, על ידי האדון בן ציון ידידיה בתיאטרון “אלהמברה”.

במחזה מתוארת יפה, חגיגה של משפחת אנוסים בליל ה״סדר" של
פסח בתוך מערה אפלה, והתפשם בכף החקירה. המשחקים מלאו יפה את תפקידיהם.
ביחוד הצטינו האדונים: יצחק פיסו בתפקידו של דון יוסף אלוירה ראש המשפחה;
ליאון חודארה – אלפרידו בנו; יצחק השביע – האינקיזיטור תומס בנדיקטום, וגם
שאר המשחקים והמשחקות; הגברת בנבניסתי בתפקיד דונה רבקה אשת דון יוסף;
והגברת קמחי בתפקידה של קריסטה בילה בת האינקיזיטור אהובת אלפרידו, והאדון
נסים קאלדירון – דון מורטינואס, אציל ספרדי.

האולם הגדול של תיאטרון קונקורדיה היה מלא. הרשם העצוב של
מסירות נפש בעד הדת היה מצוין מאד, גם המשחקים ידעו לעמד על
הבמה הראוי, בפרט במערכה האחרונה בשעה שנתפשו
האב והאם, בנם ואהובתו במערה בעת הסדר על ידי תומס אבי הנערה ראש
החקירה.

אחרי המחזה, ובכדי שלא להשאיר את הקהל במצב מדוכא, ולסיים
בכי טוב הציגו קומדיה מצחיקה בשם “הקומיסר הטוב”, הביא את הנאספים לידי
צחוק ובדיחות.

האולם רעש ממחיאות־כפים ממושכות שהנאספים חלקו למשחקים החובבים על הנעימם להם שלש שעות של קורת־רוח.

אגודת חובבי הבמה “אחדות אומנתית של יהודי המזרח”, שנוסדה
מחדש, רוצה לחבר יחד את הטוב ואת המועיל, לאמר: בה בעת שהקהל מתבדח ומבלה
את זמנו, מביא בהשתתפותו גם תועלת חמרית לאגודת “יהודי המזרח”, שהיא בית
החסד היחידי בין יהודי הקדם באלכסנדריה, השולחת למאות חולים עניים רופא
ורפואות.

חובבי הבמה יציגו לע״ע בכל שלשה חדשים מחזות וחזיונות
ביחוד של נושאים יהודים ולאומיים, כדי להשריש בקרב קהל יהודינו פה רגשות
לאומיים, וחבה לארצנו.

ובכדי להקל בהוצאות של פרסום מודעות ופרסומים ומכירת
כרטיסים, מקבלת האגודה חברים מנויים בתשלומים חדשיים, והם ישיגו חנם שני
מקומות בכל הצנה, מבלי כל צרך למכור ליחידים. מההכנסה הנקיה, אחרי נכוי כל
ההוצאות, יופרשו רק עשרה למאה להוצאות קטנות של אגודתם, והשאר מקדש לטובת
“בית החסד ליהודי המזרח”.

חברי הועד המיסד הם האדונים: משה פרץ, אברהם דואיניאס,
יצחק פיסו, אברהם השביע, יצחק השביע, ליאון חודרה, יעקב אלפנדרי, והגבירות:
א. שוטו, ז׳ מירזן וא׳ אברם.

ט׳ כסלו התרפ״ג










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41354