נשף אזכרה להרצל



	
	נשף אזכרה להרצל
	



כ״ד תמוז תרפ״ג

הסתדרות ציוני אלכסנדריה ערכה נשף אזכרה למנהיגנו הגדול ד״ר תאודור הרצל. ביום הרביעי 20 תמוז בשעה התשיעית
אהח״צ בבית העם בנשיאות הברון פליקס די מנשה. הוזמן קהל גדול והפעם היה
האולם מלא מפה לפה. באו גם אותם אשר לא הורגלנו לראותם במקומות כאלה. היו
נוכחים גם אורחים נכבדים מירושלם. ראש רבני א״י הרה״ג יעקב מאי, הרב י'
פישמאן, ופרופסור פיק ציר הסתדרות המזרחי בקונגרס הציוני.

הברון פ׳ליקס די מנשה הציג לפני קהל הנאספים את כבוד
האורחים הנעלים. אחר עלה הרה״ג יעקב מאיר על הבמה למחיאת כפים סוערות. הוא
התנצל כי יסתפק הפעם לדבר רק מלים אחדות לכבוד המנהיג הגדול, מפני כי לצערו
רוב הנאספים אינם מבינים עברית. בתוך דבריו אמר: מדוע זה אנו בוכים
ומתאבלים זה תשע עשרה שנה על מותו של הרצל, בעת אשר גם על משה רבנו אדון
הנביאים, האדם הגדול אשר קם לאנושיות, לא בכו אותו בני ישראל אלא שלשים
יום. ואחר: ויתמו ימי בכי אבל משה? התשובה לזאת, אמר כבוד הרב, באה בפסוק
שלאחריו: ויהושע בן נון מלא רוח חכמה כי סמך משה את ידיו עליו. כן רבותי:
משה השאיר לנו את יהושע, האיש אשר בא למלא מקומו, להשלים את תפקיד מורו
הגדול. ולא עברו איזה שנים, והארץ נכבשה ונחלקה לשבטי בנ״י. ובכן, לא היה
להם לבכות אלא על מותו, על הסתלקותו מן העולם! אך לא כן במותו של מנהיגנו
דר' הרצל; הוא לא השאיר אחריו האיש שישלים את עבודתו הכבדה והקדושה. אין
אני רוצה בזה לקפח את זכותם של מנהיגינו היום דר' חיים ויצמן ונחום
סוקולוב, אשר הודות לעבודתם ומסירותם רכש עמנו את הצהרת בלפור. אשור ועדת
השלום בסן רמו וכו'. אך לו היה הרצל חי בזמננו, מי יודע אם לא כבר נבנתה
הארץ והיינו נגאלים; לכן אנו בוכים ומתפללים על העדרו של האדם הגדול הזה.
ובכל שנה ושנה אנו מעריכים יותר ויותר את גודל האבדה שאבדה לעמנו. וכאשר
יבוא היום ונגאל גאולה שלימה, אז מותו של הרצל לא יהיה לנו יום בכי, יום
הספד, כי אם יום הלולא וחינגא. יום ששון ושמחה להאומה.

אחריו קם העו״ד מר משה מסיקה. דבר על תולדות חייו של הרצל.

על השתלשלות הרעיון המשיחי, על הרושם הגדול שעשה בעולם
פרסום ספרו “מדינת היהודים”, על הכנסיה הראשונה בבזל. על ענין האגודה וכו'.
אחר דבר על המתנגדים לרעיון הציוני שבין בני עמנו. ולעומתם המצדדים בין הלא
יהודים וכו׳.

ובשירת התקוה נגמרה האזכרה, נאספו על המקום כעשרים לי״מ לטובת הקרן הלאומית.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41347