בּרכה ל"רביבים"



	
	בּרכה ל"רביבים"
	



אינני יוֹדע בּזכוּת מה נתכּבּדתי להיוׁת גם אני בּין השוּשבינים. שמא בּזכות זוֹ שהכּרתי את בּני רביבים
בּהיוֹתם עוֹד “בּני בּלי שם”. מצאתים אז בּראשוֹן-לציוֹן, בּמפעלם העצמי
הראשוֹן: בּחיבּוּר ההגדה של פּסח. מן הכּתלים המקוּשטים לכבוֹד החג הציצוּ
אלי פּיוּטים, ואוֹדה: מקצתם לא ידעתי את מקוֹרם. שׂמחתי ללמדנוּת זוֹ של נוֹער “גרמני”.

עתה רוֹאה אני שהכּל מסַּפּרים בּשבחם. ואינני יוֹדע אם כּל גוּף חדש שמתקבּל לקיבּוּץ זוֹכה כּך
לשבחים. ואמנם, קיבּוּץ זה שבּיקש למַזג נוֹער
גרמני עם נוֹער עוֹבד ארץ-ישׂראלי מסַמל לנוּ את מה שאנוּ חרדים לוֹ
וּמשתוֹקקים לוֹ. גם אלה וגם אלה אינם אלא חלקים
קטנים ממה שיש להציל, מה שידנוּ עד עתה קצרה מהציל. נברך איפוֹא את בּני
רביבים, המוּצלים, שיזכּו אף הם לעזוֹר וּלהציל את החוֹמר היקר הזה בּכל
אשר אפשר עוֹד להציל.

השׂמחה הזאת בּאה לי בּהיסח-הדעת. כּי לא אל שׂמחה בּאתי, איני הוֹלך אל שׂמחוֹת, – וּמה תקוָתי בּחיי לשׂמחוֹת גדוֹלוֹת? והרי אני מכּיר טוֹבה על
כּל טיפּה של גילוּי חיוּבי בּחיינוּ. חיינוּ מלאים היאָבקוּת בּין יצירה
לסתירה, בּין חיוּב לשלילה. כּוּלנו נאבקים. ההיאָבקוּת עוֹברת בּתוֹכנוּ.
לא תמיד אנוּ יוֹדעים על מה אנוּ נאבקים וגם לא תמיד אנוּ יוֹדעים להבחין
בּתוֹכנוּ הכין החיוּב והיכן השלילה. יש שהם עוֹלים בּלוּלים. ואם בּיוֹם
עצוּב בּשבילי – יוֹם-יגוּר זה – ניתן לי לראוֹת גם משהוּ משׂמח, אינני
יכוֹל להיות כּפוּי-טוֹבה. יש בּזה קוֹרטוֹב נחמה. יש בּזה משהו
מבט יח. לא אוֹמר: בּטוּח. אין בּימינוּ ערוּבּוֹת. אנחנוּ טוֹרחים וזוֹרעים. אנחנוּ עמלים עד כּמה שידנוּ מַגַעת. ואיננוּ יוֹדעים אם לא תבוֹא רוּח רעה וּתקפּח את עמלנוּ.

בשעת שׂמחה זו ׁאני מעלה בּזכרוֹני שני חברים צעירים,
מראשוֹני עליית-הנוֹער, שבּאתי בּמגע אתם בּשחר חייהם בּארץ: יקים
ואליהוּ. שניהם נגעוּ בּי בּחייהם וּשניהם פּצעו אוֹתי במוֹתם, שניהם
רמזו לבּאוֹת, שניהם הבטיחוּ להבשיל פּרי, וּשניהם נעקרוּ מתוֹכנוּ בּיד
אכזרית. רבּים המוֹקשים האוֹרבים לנוּ, ולא תמיד ימָלט היחיד. אך גם ליצירת
הרבּים אוֹרב המוֹקש. לא נתימר כּי יכוֹלים אנוּ לראוֹת כּל צרת-הנוֹלד, למנוֹע כּל התפּתחוּת
מסוּלפת, להדוֹף כּל התקפה. לעוֹלם אין אנוּ פּטוּרים מחרדה.
בּידינוּ רק לעמוֹד ולזרוֹע ולשתוֹל, וּלגוֹנן על עמלנוּ בּכל אשר נוּכל. השאר לא בּידינוּ.

וגם אַתם, חברי רביבים, עשׂו את שלכם. תזרעוּ ותשתלוּ, תגדלוּ ותתחזקוּ, ותמצאוּ את כּוֹחכם לעמוֹד בּפני רוּחוֹת רעוֹת. השאר אוּלי יעשֹוּ
הבּרכוֹת הטוֹבוֹת המלַווֹת אתכם בּדרכּכם.

אייר תרצ"ט.






את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41082