מכתבים קהלה באלכסנדריה



	
	מכתבים קהלה באלכסנדריה
	



בערב יום הכפורים מת לפתע פתאם האדון מנחם גטניו בן 58 שנה.

המנוח היה בן למשפחה נכבדה ומיוחסת מתושבי סלוניקי, אבותיו
היו מראשי הקהלה הזאת ורבניה, והוא בא בעודנו ילד עם אביו לאלכסנדריה, ופה
גודל וחונך.

הוא היה נדיב לב ופזרן לדברים שבצדקה, מאמין גדול בתחית עמו ועתידו.

מנחם גטניו היה הראשון בין יהודי מצרים אשר שלח את שני בניו להגמנסיה העברית ביפו, למרות התנגדות המשפחה והסביבה.

הוא חשב כל הזמן לעבור לארץ ישראל בהזדמנות הראשונה, והנה קדמהו המות, יהי זכרו ברוך!

מר מוריס גטניו אחיו הוא נשיא הסתדרות הציונית בקהיר. ואלברט גטניו הוא סגן נשיא המכבי באלכסנדריה.





לכבוד ד"ר אבושדיד,

ביום הששי 30 אגוסט אחרי הצהרים
נאספו ראשי הקהלה בעירנו וחברי ועד העזרה לגולי א“י להפרד מהד”ר אבושדיד,
שבמשך ארבע שנים ויותר עבד ופעל לטובת גולי ארץ ישראל, הנוכחים הודו להרופא
הנכבד העולה לארץ, ואחלו לו הצלחה רבה בעבודתו החדשה.

אלכסנדריה, א' כסלו התרע"ט.

להרה"ג ראש אב בית הדין בעירנו אברהם אביכזיר

קרה אסון גדול במות עליו בנו בכורו משה, אחרי מחלה של ששה ימים, בשנת השלשים
ואחת לימי חייו.

המנוח היה יהודי טוב ונלהב, אוהב התורה ואחד מלומדיה,
ומאמין בתחית עמו בארץ אבותיו בכל לבו ונפשו. הוא היה אחד מיחידי הסגולה
בין הצעירים האלכסנדרונים אשר נלחם בכל ימיו נגד המתבוללים והמתנכרים לכל
קדשי האמה.

בשנת תרס“ז יסד המנוח בעזרת אחדים מידידיו אגודה בשם
“יוניון פ’אטרנל ישראלית” במטרה לאחד את הצעירים ע”י נאומים, ספריה ואולם
לקריאה. המנוח משה אביכזיר היה אחד ממיסדי האגודה “תקות ציון” שנוסדה בשנת
תרס"ט ובה עבד במסירות רבה להפצת שקלים ולאסוף כספים לקפה הלאמית. ובימים
ההם היתה העבודה להפצת התנועה הציונית במצרים קשה מאד; התנגדות ואדישות
מעבר אחד וצחוק ולעג מעבר השני. ולמרות כל אלה היה המנוח אחד העובדים הכי
אמיצים והכי זריזים של הועד.

בשנת תרע“א יסד בעזרת אוהביו חברה בשם “בקור חולים” במטרה
לתמוך ביד חולים עניים ע”י רופא ורפואות חנם. ובה עבד המנוח עד יומו
האחרון.

ביום כ"א חשון גוע וימת. הלויה נעשתה ברוב פאר. כל ראשי
העדה ונכבדיה, הרבנים הגדולים מקהיר ומאלכסנדריה, תלמידי ותלמידות
בתי־הספר, שליחי כל האגודות, הצופים העברים, כלם באו להשתתף ולקחת חלק
בצערם הגדול של משפחת אביכזיר. יהיה זכרו ברוך!





ח' אב התרע"ט. אלכסנדריה

לרגלי נסיעת האדונים יוחנן וינבלאט ודוד בנבניסטי, חברי
ועד המכבי וצעירי ציון, על מנת להשתקע באר“ו ערכה הסתדרות המכבי בעירנו
נשף פרידה לכבודם, במוצאי שבת כ”ח תמוז במגרש
הצופים. החגיגה היתה ידידותית, ואליה הוזמנו כל חברי האגודה, נאמו הא'
אלבירט דאטיניו, בן מאיור נשיא ההסתדרות, הא' ליאון נחמיאס נשיא צעירי
ציון, דר' שליזנגר, רפפורט וטרגן. גם תארו לפני הקהל את עבודתם הבלתי פוסקת
של הצעירים הנוסעים, שהיו מסורים בלב ונפש לרעיון התחיה. ואשר הודות להם
הגיע האגודה למדרגה שעליה היא עומדת היום. הבא לסדר את דברי ימי הלאומיות
באלכסנדריה בעשר השנים האחרונות, אי אפשר יהיה לו לדבר על שום מאורע חשוב
מבלי להזכיר את שמותיהם של שני הצעירים הללו. בשנת תרע"ב התעוררו צעירים
אחדים מבני קהלתנו ובתוכם נסים כלב, אפרים טרגן, יוחנן וינבלאט ודוד
בנבניסטי ועוד ליסד חברה לאומית בשם “מכבי לספורט ולספרות”, שהלכה הלוך
ותתפתח, שכרה לה מורה להתעמלות, פתחה ספריה, סדרה הרצאות לשם תעמולה
לאומית. אך בכל אלה לא יכלה לצאת מחוגה הצר, ואל השדרות העליונות לא הגיעה;
אלה האחרונים התיחסו אליהם כאל ילדים תמימים, וכוונתם היתה לחכות לשעת
הכושר כדי לחתור תחתיה ולמחות את שמה.

לרגלי סכסוכים חמורים שפרצו לפני ארבע שנים בין חברי
המכבי, ובין חשובי הקהלה (שאין כאן המקום לפורטם) הגיעה המלחמה נגד המכבים
והציונים בפרהסיה. ואז יצאו כל המתנגדים והמתבוללים וילחמו בכל מרצם נגד
התנועה להשמידה, ואז ראינו אנו הלאומיים ימי יאוש, ונחשוב כי הנה בא הקץ
לכל העמל במשך כמה שנים של תעמולה במצרים. מצד אחר מחנה גדול מזוין בחיל
וכח המוכן תמיד בכל האמצעים להכריענו, ומצד שני קומץ קטן עובדים טירונים
שלא כלם יכלו להראות בגלוי ובפרהסיה, והיו רגעים אשר אמרנו: אבדנו.

וראשי הלוחמים, או יותר נכון הלוחמים היחידים במערכה זו
היו, המיסדים וינבלאט, בנבינסטי וטרגן, יצחק בן־זקן, גבריאל לוי ועוד (נסים
כלב עזב את מצרים ונסע לאמריקה) שהיו במשך מלחמה זו הרוח החיה
בתנועה.

וכשם שהיו ממחוללי התנועה באלכסנדריה כך היו מהראשונים אשר עלו לאר"י להשתקע שם.

התנועה הלאומית באלכסנדריה לא תשכח לעולם את שמותיהם של וינבלאט ובנבניסטי.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41335