ראש דבר מאת חיים בראדי [מהדיר]



	
	ראש דבר מאת חיים בראדי [מהדיר]
	



הוצאת דיואנו של ר' אלעזר בן יעקב הבבלי היא אצלי בבחינת פריעת חוב ישן.

מיד לאחר שנודעה מציאותו של אֹסף השירים הזה1
הָחלט שיצא לאור על ידי בהשתתפות החכם המובהק ר' אלחנן
אדלר (שהיה אז בעל כתב היד) על ידי חברת “מקיצי נרדמים”, שעמדה תחת הנהלת
מורי ורבי הפרופ' ר' אברהם ברלינר ז“ל. מהרתי להעתיק את כה”י, לאחה את
השירים שלפעמים היה חלקיהם מפוזרים (כי אין סדר לדפי כה"י), תקנתי את
הטעיות שבהם, ולפעמים נקדתי מלה או מלים כפי הצורך והעירותי בקצרה פעם על
מקורות במקרא, בתלמוד ובמדרשים, ופעם על ענינים אחרים שראיתי תועלת להעיר
עליהם. נדפסו אז ארבעה גליונות2 והם נמצאים בידי
ידידי, ומפני סבות שלא נתנו לפרסום חדלה ההדפסה. עכשיו שנתחדשה חברת “מקיצי
נרדמים” פה בארצנו הקדושה יוצא הספר בשלמותו, ואף על פי שאין דעתי כדעת קצת
חכמינו3 שאפשר להעמיד את השירים האלה בשורה אחת
עם יצירותיהם של גדולי המשוררים בספרד, בכל זאת אפשר להניח, שהיה מחברם אחד
המעולים שבמשוררי דורו וארצו, ועל כל

פנים יש לשיריו ערך רב בשביל החֹמר החשוב לקורות עמנו
וחכמיו וגדוליו בבגדאד במחציתה הראשונה של המאה הי"ג למספר הרגיל. בחמר הזה
כבר טפלו חכמי ישראל4, וכשׁיהיו כל השירים לפניהם ודאי וודאי שעוד ימצאו בהם ענין לענות בו.

מתוך שירי ראב“י יוצא שהוא היה חי בבגדאד (בבל), כי על כן
חשבתי – ואני חושב עוד – כי הוא הוא ר' אלעזר בן יעקב הבבלי, שנמצאים ממנו
שירי קדש בספרים נדפסים וכ”י,5 אולם אין אני
יכול לחזק את דעתי זאת על ידי ראיות מוכיחות ועל כן אין לה רק ערך של
השערה. אבל בדבר מקומו של ראב“י אין שׁום ספק. רמש”ש כתב
אמנם6, שׁראב“י חי באלכסנדריה ונסע עד בגדאד,
אולם אין לסמוך עליו בדבר הזה, כמו שאין לסמוך עליו במה שכתב, כי בשיר קס”ח
(אצלנו מס' קע"א) נזכרה העיר צְפַת, ובאמת כתוב שם: למי צֶפֶת
גדֻלה. הספר היה בידו רק זמן קצר והשתמש בו רק כדי לאסוף הוספות לרשׁימת
השמות הערביים של היהודים, ועל המחבר לא הרבה לחקור, כי על כן לא מצא את
שמו ולא ידעו והספר הוא אצלו אנונימי. אלכסנדריה לא נזכרה בספר רק במקום
אחד, בכתובת שעל השׁיר קס“ג: “ולה מא כתבה אלי שׁכץ מקים באלסכנדריה”, ואין
מכאן שום ראיה שהמשורר בעצמו היה גר שם. מה שכתב הלפר בענין הזה7
אינו טעון סתירה, כי אין לו כל יסוד; השיר “כדניאל גאון
ראשי ישיבות” (כנראה הוא רק חצי שיר), שעליו בנה את חקירותיו, אינו מראב”י,
דרכו של משׁוררנו לחזור על מליצותיו וחרוזיו כמה פעמים בשירים שוי החרוז,
בפרט במליצות המיוסדות על פסוק מכה"ק. נקח למשל את השירים

ו’–ט' שהם על חרוז -מִים:

ו כג: האוחיל מזמן בֹגד בדודיו  כמו נחל להפיק לי זממים

ח יג: תהי לעד ותתנשא ותגדל  ויפיק האלהים לך זממים

ט טז: ומהם נאספו חיש אל אבותם \ולא הפיק זמן להם זממים

או

ו יב: יפתונו בנֹעם מדבריהם  והמה פורשים לנו חרמים

ז ד: וטומנת לכל לב פח אהבות  ופורשת לכל נפש חרמים

ט יב: ולחמם פזרו בין קוץ ופרשו  בראש דרך לרגליהם חרמים

או

ו לה: תמותה נחשבה לנו ככהן  והיינו אנחנו כחרמים





ט ט: ואיך חכמו ולא ידעו שאול כי  ככהן היא והם כשדה חרמים

או

ו כא: ותמיד הזמן זועם בני איש  ומרעים על בני אדם רעמים

ט יד: חכמים הלכו מהם בגולה ‏  עליהם הזמן הרעים רעמים

או

ו כה: עדי אן בן אנוש תהבל בתבל  רעה כי מרכבות מות רתומים

ט יט: כרב יוסף אשׁר מצא בנסעו  לבבל מרכבות מות רתימים

או

ו נ"ח: ודבר על לבב כל הקרובים ‏  כרב כַּשֶָּׂר כנחומים שלמים

ט' כ"ט: ינחם אל לבב ראש הישיבה  וחכמי דור בנחומים שלמים

או

ז' א': יפת מראה ילדוה אדמים  ופניה ושמש רום תאומים

ח' י': ועובדיה אשר נמול כהיום  אשר פניו ושמש רום תאומים

השוה גם: ו' מ“ה עם ז' י”ד, ו' נ“ו עם ט' כ”ג, ו' נ“ב עם
ט' כ”ח, ו' נ“ז עם ח' י”ב, ואם נשוה למשל את השיר ד‘, שיר בן מ“ח בתים על
חרוז -אִים, עם השיר שהדפיס הלפר, שיש בו ט”ז בתים על חרוז -אִים, לא נמצא
אפילו חזרה אחת כחזרות האלה8, ולעֻמת זה אנחנו
מוצאים בשיר שהדפיס הלפר מלות ומבטאים כמו: מתֹרצים, וּפֵאִים ( =
וּפֵאוֹת), הָרְהוּהִים, תְּחוֹתָיו ( = תחתיו ), וּפִרְחֵי הצבאים, מלות
ומבטאים זרים ומוזרים שאין דוגמתם בשירי ראב“י9.
הלפר אומר, שראב”י חי במצרים ובבבל, כי על כן היה לו מספר הגון של ידידים
בשתי הארצות. הגוזמא הזאת שוברה בצדה. קובץ שירי ראב"י מונח לפנינו והמעיין
ברשימת האנשים הנזכרים בה (ע' קמ"א והלאה) יִוָּכַח, כי (חוץ מעובדיה הנזכר
שׁגר באלכסנדריה) אין בהם “איש מצרי” זולתי ר’ אברהם בנו של הרמב“ם, והוא
היה גדול בדורו ושמעו הלך למרחקים, והיה לו משא ומתן של הלכה עם הגאון
הבגדאדי ר' יצחק בן אלשויך10, ואין פלא אם היה
לו שם עוד מכיר ומוקיר אחר. אין זאת אומרת, שלא בקר ראב”י פעם במצרים לרגלי
עניניו, אבל בשיריו אין לזה ראיה ולא צל של ראיה. אין ספק שמקומו הקבוע היה
בבגדאד, ולדעתי אין ספק שהיה בבלי מלידה, שהרי יש לו החזקה: כאן נמצא וכאן
היה.

על דבר זמנו של ראב“י חקר ודרש פ. (ע' 9) והעלה, שזמן
פעולתו חל בשנות 1195 – 1250, ובדבר הזה אין אחר חקירותיו של זה החכם כלום.
קשה להחליט, מדוע עבר חריזי על משוררנו בשתיקה11. אפשר שלא מלא ראב”י את חפצו ותקותו, וכיון שלא היה יכול לבטל
אותו בהבל פיו דן אותו בשתיקה.

חוץ למקומו וחוץ לזמנו אין אנחנו יודעים מראב“י רק מעט12. על פי אחד משיריו שערתי, שהיה בזמן מן הזמנים אנוס להמיר את דתו לפנים13, וכמובן זו רק
השערה בעלמא. הוא נושא קינה על שנים מבניו שמתו בחייו: אליעזר (מס' רע"ד)
ויעקב (אבו אלסעאדאת, מס' רכ"ז). אדלר מזכיר עוד בן שלישי, יוסף, שמת גם
הוא על פני אביו14; נראה שיצא לו זה משיר ר”כ,
שהיה לפניו רק עד בית כ'. אבל אחר שהוספתי עליו את ההשלמה (בית כ“א – כ”ג)
שמצאתיה בכה“י שלא במקומה (דף ס“ה ע”א) יוצא שיוסף זה הוא אחר, לא בנו של
המשורר, אעפ”י שׁגם השערתי, שהיה אחד ממשפחת אכן כרם, מוטלת בספק.

מכיון שהדפסתי את שירי ראב“י הנמצאים בכ”י אדלר, שהוא כעת
בספרית בית מדרש הרבנים מיסודו של שכטר בניו-יורק, ראיתי טוב לפני לספח
אליהכם בשלש הוספות (ע' קכ“ב – קל”ט) את שרידי דיואנו של משוררנו שנדפסו על
ידי רמש“ש15, דו”ז16,
ובאחרונה ע“י מאן בספרו החשוב טקסטס אנד סטוד. ח”א (צינצינאטי 1931). חבל
שהחכם הזה לא העתיק מרוב השירים שבכ"י לנינגראד, שהשתמש בו, רק את אותם
הבתים שמצא בהם חפץ לרגלי חקירותיו; כל עמלי להשיג את השירים בשלמותם עלה
בתוהו, והוכרחתי להסתפק במה שמצאתי לפני בדפוס.

ראשי תיבות.

א. = אלחנן אדלר.

דו"ז = ישראל דוידזון.

יה"ש = יהושע השיל שור.

מ. = יעקב מאן, טקטס אנד סטודייס (אנגלית).

פ. = שמואל אבא פוזננסקי, גאונים בבליים שלאחר תקופת הגאונים (גרמנית).

ראב"י = אלעזר בן יעקב הבבלי.

רמש"ש = משה שטֵינשנידר.






חיים בראדי









ראה את מאמרו של ר‘ אלחנן אדלר ברבעון האנגלי כרך
י"א ע’ 682 והלאה, ואת מאמרי בצֵיטשר. פיר הבר. ביבליוגר. כרך ד‘ ע’ 	23. על המאמרים בדבר כה“י ומחברו, שהביא אדלר בספר הזכרון לרש”א
פוזננסקי ז“ל (ע' 24), יש להוסיף: בראדי, הצופה לחכמת ישראל כרך ו‘ ע’ 	123; דוידזון, גנזי שכטר ספר ג‘ ע’ 201, 213, 228 והלאה; הלפר, רבעון
האנגלי, שורה חדשה כרך י‘ ע’ 411; אסף, קובץ של אגרות ר‘ שמואל בן עלי 	ע’ 3 ובכ”מ; מאן, טקסטס אנד סטוד. כרך א‘ ע’ 263 והלאה. 	
ראוי לציין גם את מאמרו המענין של ו. י. פישל בירחון
הברסלואי כרך ע“ט ע' 302, שיש בו ידיעות חשובות על אישים שונים הנזכרים
בשירי ראב”י.  ↩



ר'א אדלר קרא את גליונות ההגהה והוסיף הערות משלו.
את הההערות האלה הנחתי גם בהוצאה הנוכחית; הן נתונות בסוגרים מרובעים
ומצויינים באות א. = אדלר.  ↩



מאן ע' 264.  ↩



בפרט החכם פוזננסקי ז“ל, שרוב ספרו הגרמני על
”גאונים בבליים שלאחר זמן הגאונים“ (ברלין 1914) מיוסד על ידיעות
לקוחות משירי ראב”י. גם מש“כ רמש”ש בהוספותיו לספרו האנגלי “מבוא
לספרות הערבית של היהודים” (ברבעון האנגלי כרך י"ב ע‘ 114 והלאה וע’
195 והלאה) לקוח בעיקרו מקבץ השירים שלפנינו.  ↩



ראה צונץ, ליטרטורגש. ע‘ 104 הערה 4, ע’ 505, וע‘
718; דו"ז באוצרו הטוב, כרך ד’ (לוח הפייטנים) ע‘ 366 טור ב’ (את
המספרים 979, 981 צריך למחוק).  ↩



ברבעון האנגלי כרך י"ב ע' 115.  ↩



במאמרו הנזכר בהערה 1.  ↩



מה שהביא הלפר בתור חזוק לדעתו, הוא מה שאמר המשורר
“ויזכה לגן עדן”, אבל הברכה שיזכה המת לגן עדן מצויה בקינות הרבה מאד,
ודוקא ראב"י מביע אותה בלשון אחר לגמרי (יהי חלקו בעדן גן, יהי חלקה
בעדן גן, יהי חלקה בגן, יהי חלקו בעדן) כמו שמביא הלפר בעצמו בהערה 10
– 13.  ↩



מפני הסעמים האלה אינני יכול ליחס לראב“י את השירים
שהדפיס דו”ז בגנזי שכטר ע‘ 229 והלאה; גם דו"ז בעצמו מסֻפק בדבר, וראה
גם מ. ע’ 266 הערה 11.  ↩



ראה פ. ע' 43.  ↩



ראה אדלר בספר הזכרון לפוזננסקי ע' 23.  ↩



באחד מכה“י של החכם ר”ד ששון (אהל דוד ע' 1016)
כתוב: אמר הקדוש המשורר ר‘ אלעזר הבבלי ז"ל אחלי אנשי לבבות, עם
לדעת אל כמהים וכו’, אבל אין לדעת אם הכונה למשוררנו. כן יש לי ספק אם
“החזן הבבלי” בכ“י פירקוביץ (אסף, אגרות ר"ש בן עלי ע' 12 הערה 10) הוא
ראב”י.  ↩



במאמרי הנזכר בהערה 1.  ↩



ברבעון האנגלי כרך י"א ע‘ 684; ספר הזכרון  לפוזננסקי ע’ 23.  ↩



ראה ע‘ קכ“ב הערה 4. הדפים הוצאו מכ”י הונט. 525
ונכרכו ביחד עם שרידי ספרים אחרים. והם רשומים אצל ניבואיר מס’ 2424
אות 4.  ↩



ראה ע' קכ"ד הערה 6.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/42266