רְאִיתִיהָ



	
	רְאִיתִיהָ
	




בַּחוּץ רְאִיתִיהָ — הִיא טָסָה כִכְרוּב,

כְּצִפּוֹר, שֶׁנִּצְּלָה וּפָרְחָה מִכְּלוּב.





פָּרְחָה — וְתוֹךְ כְּדֵי נִפְנוּף הַגַּף

לֹא זָכְרָה שֶׁהָיְתָה זֶה עַתָּה בַכָּף…





רַגְלֶיהָ הַקַּלּוֹת לֹא נָגְעוּ בִפְנֵי

הָאֲדָמָה, בָּאַוִּיר טָס צַלְמָהּ הַגֵּא.





הַגְּוִיָּה הַקַּלָּה כְּשִׁיר זְמִיר־הַלֵּיל,

רִחֲפָה וְדִלְּגָה כְּמַלְאָךְ, כְּאֵל.





הֶחָזֶה הַהוֹלֵם, הֶחָזֶה הַזָּע, —

כְּמוֹ לָחַשׁ, כְּמוֹ לָאַט, כְּמוֹ גִלָּה דְּבַר־מָה…





הֶעֱלִים וְגִלָּה וְהֶעֱלִים שׁוּב —

דְּבַר־מַה מַכְאִיב־מַכְאִיב וּמָתוֹק מִצּוּף…





בְּעֵינֵי הַתְּכֵלֶת עֲמֻקּוֹת מִתְּהוֹם,

יַחַד שָׁם נֶאֶבְקוּ לַיְלָה וָיוֹם.





תֵּתַע שָׁם בַּת־צְחוֹק בֵּין צֶאֱלִים וָאוֹר,

תְּרַפְרֵף עַל פִּיהָ, עַל שִׂפְתֵי הַמּוֹר. —





וַתִּפְתַּח שְׂפָתֶיהָ וַתִּבְלְעָהּ — אֵיךְ

יֶעֱרַב לָךְ צְחוֹקֵךְ? אֵיךְ יִטְעַם לַחֵךְ?





תַּלְתַּלֵּי הַזָּהָב הִתְפַּתְּלוּ מֵעַל

רֹאשָׁהּ וְשִׁכְמָהּ, גַּל עַל גַּב גַּל.





מְטַפְּסִים וְגוֹלְשִׁים, טַפֵּס וּגְלשׁ —

עֵדֶר רְחֵלִים, נְחָשִׁים בְּלִי רוֹשׁ,





כָּל תְּנוּעָה, כָּל מָנוֹד דּוֹבֵב לִי דֹם:

“זְכָר־נָא, הֵן אוֹתִי רָאִיתָ בַּחֲלוֹם…”




*






בַּחוּץ רְאִיתִיהָ — הִיא טָסָה כִכְרוּב,

כְּצִפּוֹר, שֶׁנִּצְּלָה וְעָפָה מִכְּלוּב…





אָנֹכִי הָלַכְתִּי אַחֲרֶיהָ בִדְמִי,

וּלְבָבִי בִי גָוַע וַיָּשָׁב וַיְחִי.





וּלְבָבִי בִי הָלַם וּמֵת בִּי כִמְעָט,

נִשְׁמָתִי כְמוֹ יָצְאָה, כְּמוֹ כָלְתָה בַלָּט.





אֵד קַל נָח עַל עֵינַי וְנִצַּב כַּנֵּד —

אַךְ צִלָּהּ הִרְגַּשְׁתִּי מִבַּעַד לָאֵד.





וְצִלָּהּ בִּי הִתְרָה וְרָזַם אֵלַי;

"גֶּשׁ הָלְאָה, הָעֶלֶם, הוֹי, קְרַב־נָא עָדַי…





וְקַנֵּא קִנֵּאתִי בָרֶגַע הַזֶּה

בָּרוּחַ הַהוֹלֵל, הַמְנַשְּׁקָה בַּפֶּה;





בָּרוּחַ הַפָּזִיז, הֶעָשׂוּי בְּלִי חָת,

הַדּוֹלֵק אַחֲרֶיהָ וּמְנַשְּׁקָה — וְנָס,





וְחוֹזֵר וּמְחַבְּקָהּ בַּחֲרָדָה וָגִיל,

מְלַפֵּף מָתְנֶיהָ בְּחֶדְוָה וּבְחִיל,





מִתְלַבֵּט בַּשִּׂמְלָה, מְגַלֶּה לָהּ רָז,

לוֹפֵת חָזֶהָ וּמְצַחֵק וָגָז…





מוֹפִיעַ חֲלִיפוֹת מִפֹּה וּמִשָּׁם,

מִתְחַטֵּא וּמְפַיְּסָהּ, כּוֹרֵעַ וָקָם…




*






בַּחוּץ רְאִיתִיהָ — הִיא טָסָה כִכְרוּב,

כְּצִפּוֹר, שֶׁנִּצְּלָה וּפָרְחָה מִכְּלוּב. —





אָנֹכִי הָלַכְתִּי אַחֲרֶיהָ בִּדְמִי,

וּלְבָבִי בִי גָוַע וַיָּשָׁב וַיְחִי…





חֲלוֹם טוֹב מְלָאַנִי, מְלֵא־חֶדְוָה וּכְאֵב, —

הוּא הִשְׁכִּיר אֶת נַפְשִׁי וַיִּשְׁבְּ אֶת הַלֵּב.





חֲלוֹם זֶה בְּהָקִיץ, בִּרְחוֹבָהּ שֶׁל עִיר, —

בֵּין עוֹבְרִים וְשָׁבִים הֲמוֹנִים — בַּת־שִׁיר!





בֵּין עוֹבְרִים וְשָׁבִים — צִפֹּרֶת הַגָּן!

לְאָן אַתְּ פּוֹרַחַת, הָאַחַת, לְאָן?





לוּ רוּחַ הָיִיתִי — כְּרוּחַ זֶה, דֹּם,

וְעַפְתִּי אַחֲרֶיהָ גַּם לַיְלָה, גַּם יוֹם…













את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/39987