המתלמדים של האוניברסיטה העברית במצרים



	
	המתלמדים של האוניברסיטה העברית במצרים
	



קבוצת חמשה עשר מתלמדי האוניברסיטה הירושלמית יצאו ביום שלישי ו׳ ניסן ברכבת ירושלים, והגיעו לקהיר בלילה בשעה אחת עשרה.

אל התחנה יצאו לקבל פניהם: באי כח משרד הרבנות, המועדון
העברי, הסתדרות הציונית, המכבי ועוד הרבה צעירים וצעירות, ומשם הובילום אל
המלון שהוכן בשבילם.

למחרתו בקרו בכל המקומות ההיסטוריים של העיר, במסגדי המבצר בלוית האדון בן־זאב שנתן להם ביאורים היסטוריים וארכיאולוגיים.

בלילה ערכו לכבודם חגיגה באולם המועדון העברי, והאדון בן זאב הרצה לפניהם על דברי ימי היהודים במצרים בכל התקופות.

באוניברסיטה המצרית נתקבלו מתלמדינו באדיבות רבה ע״י
המורים והתלמידים. בצהרים הוגשו להם ארוחה קלה, אכלו ושתו ושרו יחד, לא
חסרו גם נאומים. האדון בן־טובים, מתלמידי המכללה, דבר על הקשר שבין שני
העמים היהודי והמצרי הקשורים בתרבות גדולה ועתיקה ומסורת עשירה. אחד
התלמידים המצרים דבר בשם אחיו על הארצות השכנות א״י ומצרים המחיבות אותנו
לחיות בידידות ואחוה, וגמר את דבריו בקריאות: תחי האוניברסיטה העברית!
ואחרי כן הצטלמו יחד.

בקרו במערכת ה״בורס אג׳יפסיין״ ושם נתקבלו ע״י העורכים
האדונים ז’אק מרקוביץ וסטרצלסקי, דברו בהערכה על עמדתם החשובה של העתונים
האירופים במצרים ביחס ליהודים מימי הפרעות בא׳י, זה היה זריחת קרן אורה
בימי החשכה.

ביום השבת נכנסו הסטודנטים בסך ברחוב היהודים ושרו שירים
עברים. כל התושבים אנשים, נשים וילדים עמדו בחלונות ויריעו תרועות־הידד
לחלוצי העם העברי בארצם, ועשרות אנשים יצאו מבתיהם והשתתפו אתם בהתלהבות
אין קץ. זה היה מחזה בל ישכח.

במוצאי שבת ערכו להם במועדון העברי נשף פרידה, נשאו נאומי ברכה, אכלו ושתו רקדו ובילו עד חצות לילה.

לאלכסנדריה הגיעו המטיילים בשעה אחת עשרה. בתחנה חכו להם
עשרות צעירים לקבל פּניהם. משם הלכו אל “הוטל איג׳יפסיין”, שבעליו האדון
זינגר הואיל לאכסנם אצלו מבלי כל שכר – למחרתו בקרו במשרד הרבנות. הרב
הראשי קבל אותם בידידות רבה.

הם בקרו גם בבתי הספר של הקהלה, בהביעם את שביעת רצונם
למנהלים ולמורים על סדרי הלמודים העברים, בלילה סדרה להם ההסתדרות הציונית
ו“התחיה” קבלת פנים יפה. האולם וכל החדרים היו מלאים. הרב הראשי התנצל,
שאיננו יכול, מפני עיפותו, להשתתף בפגישה הנעימה הזאת וישלח להם את
ברכתו.

האדון מטלון הודה בשם הסתדרות “התחיה” על הקשר התמידי שבין
מצרים ובין ארץ ישראל הקרובה אלינו, שבהיותנו שכנים אליה, רוב העולים
והשבים מהארץ סרים אלינו ומאצילים מהשפעתם ורוחם על צעירינו החביבים. האדון
גולדמן קדם את פניהם בברכה וידבר דברים חמים על הרושם היפה המשאירים לנו
בבקורם במצרים.

אח״כ דבר האדון בן־טובים בשם מתלמדי המכללה:

ממרומי הר הצופים אשר עליו
מתנוסס היכל המדע, אנו מביאים שלום וברכה לאחינו שבגלות מצרים המאושרה
שבגלויות וכמו כן האומללה שבגלויות, מאושרה שבגלויות על שהיא קרובה כ״כ
לארצנו, ריח המולדת עולה באפה. והאומללה שבגלויות, אף על פי שאתם קרובים
למולדת ובכל זאת אתם בגלות; גורלכם מזכירנו את גורלו של משה. הוא נולד בארץ
זו, שראה את א״י מנגד ולא זכה להכנס בה. בטחוננו ואחולינו הם שאתם תזכו למה
שלא זכה משה, כי תבואו במהרה אל ארץ ישראל ותשבו בה. מאושרים אנחנו לראות
את האולם מלא ציונים, ריח הציוניות שבכל ארצות הגולה, ורוח הקדש – חלק אלוה
ממעל.

אתם הצעירים הציונים, אין לכם מושג איך הנוער היהודי בא״י
מביט עליכם כעל חלק חיל המלואים שצריך לבוא למלא את השורות, בכל מדינה
ומדינה עומדת שורת חיילים. השורה הראשונה היא בארצנו, והשניה היא מצרים
הקרובה לא״י. על כן זכרו את תפקידכם הגדול והקדוש, אתם השורה השניה של
שחרור האומה בארצנו, הרחיבו את שורותיכם, כי לא יתכן יהודים בלא ציונים. אם
רוצים אנו להיות יהודים בעלי גאון וגאוה עלינו לשאוף למולדת, למדינה. כי
אדם בלא מדינה, הוא כפוף ולכשתהיה לנו מדינה נלך בקומה זקופה. וכו׳
וכו׳.

הנאום תורגם אנגלית ע״י המתלמד האדון קרמר.

בהתרוממות רוח הושרה “התקוה”, ואח״כ הגישו לפני הנאספים יינות ומגדנות; אכלו, שתו ושרו.

למחרתו בקרו במקומות אחרים בלוית האדון ויסבאך המתמסר תמיד בכל הנוגע ללאומיותנו, הוזמנו
למשתה תה בבית חברתם מרים לפקוביץ, מתלמדת המכללה הירושלמית.

בשעה שלש אחד הצהרים נסעו לירושלים בהשאירם עלינו רושם נפלא בל־ימחה.

עשרות צעירים וצעירות לוו אותם בתחנה. ונפרדו בשירת “,התקוה” ובאחולים: להתראות בארץ ישראל!










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41360