בקור ויצמן באלכסנדריה



	
	בקור ויצמן באלכסנדריה
	



ים חמשי ט' טבת תרפ“ג היה יום טוב ליהודי אלכסנדריה. המנהיג הגדול, ראש ההסתדרות הציונית
העולמית ד”ר חיים ויצמן, הופיע בעירנו בלוית המפקד קיש, ובמהירות הברק
נתפשטה השמועה בין כל יהודינו. כלם רצים, וזה
לזה שואלים: אם מנהיגנו החביב הבטיח לדבר, היכן ידבר ומתי ידבר? כי הלא
למחרת ביום הששי בשעה שתים יפליג באניה לונדונה.

לשכת “בני ברית” הזמינה את כבוד האורח הגדול למשתה־תה
במלון מז’סתיק לשעה ארבע אחר הצהרים. הזמנות נשלחו בשם נשיא הלשכה האדון
יוסף די פיג’וטו ביי לכל ראשי העדה ונכבדיה.

האגודה “צעירי ציון” הזדרזה גם היא לסדר “בבית העם” קבלת
פנים לכבוד מנהיגנו הגדול. מפני קצר הזמן לשלוח הזמנות, הודיעו את הדבר
בעתונים, כמו“כ נדפסו מודעות שהפיצון ברחובות בּקריאה לכל העם לבוא ולשמוע
את נאומו של ד”ר ויצמן.

בשעה הרביעית היו נכחים במלון מז’סתיק כל גדולי הקהלה היהודית ונכבדיה.

אחרי משתה התה, קם האדון יוסף די פיג’וטו ביי נשיא הלשכה
ויאמר: “בשם הלשכה “אליהו הנביא” הנני מתכבד לברך בשלום את אורחינו
הנכבדים: האח ד”ר ויצמן והקולוניל קיש.

כלכם מכירים את שני היהודים הנעלים האלה, והנני מאושר מאד
להביע הערב תודה להאח ד"ר ויצמן בעד הצלחתו ונצחונותיו המזהירים לטובת
השאלה היהודית, הודות לעבודתו המצוינה, כלכם יודעים עד כמה עבד הוא בעד
התגשמות רעיונו, וכמה עוד עליו לעבוד. ובטוחים אנו בכל היהודים ציונים
ולא־ציונים שיעבדו כלם לטובת האומה. באומרי ציונים ולא־ציונים רצוני לאמר:
כל יהודי אלכסנדריה כלם צריכים לעזור לבנין הבית הלאומי בארץ ישראל.

בטח הנכם יודעים את השאלה המעסיקה ברגע זה את ההסתדרות
הציונית העולמית, היא השאלה הערכית. והאדון ד"ר ויצמן יואיל לדבר לנו על
הנושא הזה.

אנו מכירים תודה לממשלת בריטניה הגדולה על היותה הראשונה
אשר הכירה בזכותו של העם היהודי להקים לו בית לאומי בארץ אבותיו, וכמו כן
מכירים אנו תודה לחבר הלאומים שאשר את הממונות (מחיאות כפים), והנני בטוח
כי השאלה הערבית תמצא לה בטח הפתרון הרצוי, לא רק הודות למדיניותו המחוכמה
של המנהיג ד“ר ויצמן, אך גם כן ע”י עזרתם של כל היהודים בכלל ושל יהודי
מצרים בפרט. אלה היהודים הנרדפים והמגורשים אשר סבלו אלפי צרות מביאים עמהם
בבואם לארץ ישראל את השלום ואת האחדות.

ארץ מצרים חפשית אשר המלה “אנטישמיות” היא בלתי ידועה לה,
זו המדינה המכניסה אורחים, ואשר יהודים וערבים עובדים יחד לטובת הכלל, –
צריכה היא להיות בראש התנועה של שלום, אשר תוכל להרשות לד"ר ויצמן לראות את
עבודתו מעוטרת בנצחונות (מחיאות כפים סוערות).

ד"ר ויצמן קם בתוך מחיאות כפים רועשות, והתחיל את נאומו:










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41341