העולים הצעירים והציוניות



	
	העולים הצעירים והציוניות
	



שאלת העליה עכשיו היא שאלת חיים. צעירי ישראל, הרוצים
להקדיש את עצמם לבנין ארץ־ישראל, מסכנים את נפשם ובגלגולי מחילות עוברים את
הדניסטר דרך כדורי החיילים, השומרים את הגבול, ובאים לרומניה, לוינה,
לקושטא, מחזרים על פתחי עסקנים ושאר בעלי טובות, מתבזים ואוכלים לחם חסד
במשך עשרות חדשים, נעשים לבוז ולחרפה בעיני הגויים יושבי הארצות, שמביטים
בעין רעה על האורחים המוזרים הללו, ואחרי צרות רבות בא הספק ואוכל את לבם
של צעירינו כעש, אולי יגועו מהתנונותם בגליות ולא יזכו אפילו למות
בארץ־ישראל…

אם ההסתדרות הציונית הוציאה כסף לבטלה בשביל, למשל, נסיעת
הקומיסיה של די לימה, נצטער ונאמר, כזה וכזה תאכל הפקידות, אבל בזבוז בחומר
כל כך יקר, בזבוז בחיי צעירים אידיאליים, ששואפים להחיות את ארצם ואת עמם
על ידי עבודה כשרה ויוצרת, על בזבוז שכזה אי אפשר לסלוח!…

אומרים שאין ההסתדרות הציונית יכולה להיות אחראית בעד
הצעירים הבאים כל זמן שלא הוכנה בעבורם עבודה מסודרת ולעבודה מסודרת צריך
קפיטלים גדולים. אבל הכי אין ההסתדרות הציונית אחראית בעד הצעירים בזמן שהם
גולים מארץ לארץ ונתונים לחרפה בעיני עמי הנכר? וכי רק כשהצעירים ההם
נמצאים בארץ־ישראל ההסתדרות הציונית צריכה לדאוג להם ולא בזמן שהם נמצאים
בדרך לארץ־ישראל? וכי אין העומדים בראש הציונות מרגישים שאם הצעיר מתמקד
בגליותיו המרובות הוא מאבד את כוחותיו החמריים והמוסריים להבל ולריק,
וכשיבוא אחר כך לארץ־ישראל, יבוא חלילה רק קנקן שבור וריק? הלא יש מידה גם
לסבלנות, והגבורים היותר גדולים כורעים תחת נטל המשא של יסורים שאין להם
סוף “אלו נגדו לחנניה מישאל ועזריה הוו פלחי לצלמא” – אמרו חכמים. ואת הפסד
החומר היקר הזה מי ימלא? אותו לא תמלאנה כל הקרנות שבעולם!

כן. ההסתדרות הציונית אחראית היא בעד כל הנפשות היקרות של
צעירים הפורשים כפיהם ומבקשים: תנו לנו לבוא לארץ־ישראל! אחראית היא בעדם
גם כשהם בגולה… אחריותם היא כפולה בחו"ל ומפני ששם הם אחראים גם כלפי
פנים וגם כלפי חוץ. אסור להסתדרות הציונית לעמוד על דמי אחיהם ואסור לה לתת
את שם ישראל לשמצה בעיני רומנים, אוסטרים ותורקים… אל תצטדקו באמתלאות.
תנו לצעירים לעלות לארצם! חדלו מבזבוז נפשות.

קונטרס אדר תרפ"א.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/43917