עשר שנים להצהרת בלפור



	
	עשר שנים להצהרת בלפור
	



אלכסנדריה, ג׳ בנובמבר

השנה חגגה עדת היהודים באלכסנדריה את יום ב׳ נובמבר חגיגה
יוצאת מן הרגיל. זאת היא הפעם הראשונה, אשר בה הרגישו בני עירנו מה הוא לנו
יום ב׳ נובמבר!

ועד הסתדרות הציונים פנה בבקשה אל האדון איתמר בן־אב״י
בירושלם לבוא אל החגיגה ולנאום בקהל על “יום השקל” ועל חשיבותה של “הצהרת
בלפור”. האדון בן־־אב״י נעתר לזה ויגיע לעירנו ביום השני בבקר.

ועד ההסתדרות שלח בקשה לכל מנהלי בתי־הספר של היהודים לתת
חופשה לתלמידיהם ביום ב' נובמבר לזכרון הצהרת בלפור, וכלם נענו ברצון
לבקשה זו. האדון א׳ עזרן, מנהל ביה״ס לקהלה, ענה להסתדרות במלים חמות
בהביעו את שביעת רצונו בשמו ובשם כל המורים, בזה שישתתפו התלמידים בחגיגת
היום הדוריי של הצהרת בלפור המבטיחה בית לאומי לעם ישראל בארץ
אבותינו.

צריך לציון כי זו היתה השנה הראשונה אשר ניתן חפש
לתלמידינו ביום ב׳ נובמבר, וזה עשה רשם יפה בעיר, כי רוב אבות הילדים לא
שמעו לא מבלפור ולא מהצהרתו.

על פי בקשת ועד בתי הספר לקהלה דבר ה׳ בן־אב״י מלים אחדות
על לב התלמידים, ולתכלית זו נאספו ב״בית־העם" כארבע מאות תלמידים ומוריהם.
דבריו אשר נאמרו בצרפתית ובעברית הקסימו את לבות פעוטינו, ולקול רעש של
מחיאת כפים סוערות הושרה “התקוה”.

ביום השלישי בערב, בשעה שש וחצי, נקהל המון גדול בתיאטרון
“אלהמברה”. האולם הגדול וכל היציעות היו מלאים מפה אל פה. באו כל ראשי
הקהלה , רבניה ונכבדיה. היו נוכחים גם כבוד
הקונסול האנגלי פה והשופט העליון הבריטי האדון פלאט. האדון פליקס גרין, סגן
הנשיא, דבר מלים אחדות על חשיבותו של היום הדוריי, ויאחל ארך ימים והצלחה
להוד רוממיתו המלך פ׳ואד יר״ה. אחריו עלה על הבימה הנואם איתמר בן־אב״י
וידבר על ערך “יום השקל” וחשיבותו בדברי ימינו.

אחרי כן היתה הפסקה למכירת השקלים, וזוגות זוגות של חברי “התחיה” נפוצו בין שורות הנאספים למטרה זו.

אז יעלה הנואם שנית על הבימה, ובשפתו הצחה והברורה בשטף
לשונו החדודה הקסים את כל הקהל הגדול. הוא ספר באיזו התלהבות נתקבלה
בני־־יורק ההצהרה בזמנה. – בזמן ההוא נמצא הנואם בעיר זו – והרושם אשר עשה
על כל העולם היהודי. דבר על התפתחותה של ארצנו במשך השנים האחרונות. הזכיר
את האגודה שנוסדה בלונדון בין חברי המורשון האנגלי לטובת בית־הלאומי היהודי
ולדרוש מהממשלה כי הצהרת בלפור והממונות הבריטית על א״י מחייבות אותה לעזור
בהגשמתו. דבר על התישבות הפליטים היונים המגורשים מתורקיה, ומה עשו העם
והממשלה היונית כדי למצוא מקום למליון ומאתים אלף מהגרים בתוך ארצה, ובפחות
מארבע שנים אחרי ההגירה ככר נסתדרו רובם, וכמאתים וחמשים אלף משפחות של
אכרים הושיבום על הקרקע. הנואם נגע גם במשבר השורר בארץ ישראל. אין מה
לכחד, אנו סובלים כעת משבר נורא, נורא מאד. אך כל זה איננו מיאש אותנו. גם
זה יעבור. וכמו שיכולנו לעמוד עד היום על כל המכשולים והמעצורים אשר פגשנו
על דרכנו, כן נסבול ונקוה לשנויים לטובה. אח״כ דבר בנחיצות השתתפותם של
יהודי מצרים בבנין הארץ וכו'.

בשירת “התקוה” נגמרה החגיגה הזאת שהשאירה רשם יפה בלבות כלנו.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/41356