אחרי סערה



	
	אחרי סערה
	



סגריר. התגעש הים. מעלה־מעלה עד רום השמים הקודרים מתנשאים גלים עכורים, זועפים, מתרוצצים ומתפוצצים.

נופצו אל סלעי החוף המוצק שטפו ומרקו – את הסחי והסוחה, גרפו אתם הלאה־הלאה לשם, לתוך המצולה האין־סופית המעלה קצף.





שקטה היבשה. נח גם הים. אט־אט מקמט הוא את מרחבו, מחייך מטוב־לב, קורץ: הביטו לשם, לחוף!

זורחת השמש. חם. בחול הלבן־לבן משתעשעים ילדים קטנים –
בכפיהם הרכות הם בוררים סירות־צדף חפות ומרשרשות, מגלגלים חלוקי־אבנים
מלוטשים ונוצצים.

עמוּקה תכלת השמים. בהיר. עובדים בחוּרים שזוּפי פּנים
ואמיצים. בדקר החד חוצבים אבני ים; במעדר הרחב אוספים ערימות גרגרי זהב,
גרגרי־זיפזיף טריים.





הולכים לסלול, סוללים כביש חדש.










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/34647