מוֹדָה אֲנִי



	
	מוֹדָה אֲנִי
	



1

א


מוֹדָה אֲנִי לְפָנֶיךָ

עַל רִבּוּעַ הַתְּכוֹל בַּחַלּוֹן,

עַל אָמִיר יְרַקְרַק בּוֹ יָנוּעַ,

עַל קוֹל הַצִּפּוֹר עוֹד יָרֹן.



מוֹדָה אֲנִי כִּי הִגְדַּלְתָּ

חַסְדְּךָ עִמָּדִי,

וְטִפָּה זְעִירָה עוֹד הוֹתַרְתָּ

אַחַת בְּכַדִּי.



מוֹדָה אֲנִי לְפָנֶיךָ,

אֲבִי הַבְּרִיאָה,

יוֹם יוֹם בָּרוּךְ תִּהְיֶה לִי

וְשָׁעָה שָׁעָה.




ב


לֹא אָבוֹא בִּתְלוּנָה עָלֶיךָ

אַף לֹא אֵבְךְ בַּחֲשָׁאי,

כָּל הַבָּא לִי עַתָּה מִיָדֶיךָ

אֶנְצֹר כְּשַׁי.





אַל זְרִיחָה חֲדָשָׁה תְּקַדְּמֵנִי

כָּל כּוֹכַב מְרוֹמִים שֶׁנִּדְלַק

כָּשְׁחִילָה עַל חוּט הָעַצֶּבֶת

לְתִפְאֶרֶת עֲנַק.





בְּבוֹא שַׁעְתִּי כִּי אַפְלִיגָה

אִתִּי לֹא אֶטֹּלָה דָבָר.

אַחֲרוֹן צְעָדַי לִי יַגִּיהַּ

עֲנָק הַמַּרְאוֹת עַל צַוָּאר.




ג


בָּרוּךְ מִיָמִים תִּהְיֶה לִי,

יוֹמִי הֱחָדָשׁ,

הֱיֵה לִי בַָּרוּךְ עַל הַשֶּׁמֶשׁ,

בָּרוּךְ וּמְקֻדָּשׁ.



עוֹד צוֹחֲקִים יַלְדֵי חֶמֶד

עַל פְּנֵי שְׁבִילֶיךָ אוֹרִים,

עוֹד מִתְרוֹנֶנֶת נִפְעֶמֶת

תְפִלַּת צִפֳּרִים.



עוֹד אֶבְרָתִי מְקֻצֶּצֶת

בַּלָּאט מַרְתִּיעָה,

עוֹד דִּמְעָתִי מִתְנוֹצֶצֶת

בְּזִיו הַשְׁקִיעָה.




ד


אַךְ לְבֵנָה אַחַת

לוּ עוֹד נִתַּן הַנֵּחַ

עִם רֶדֶת צֵל.

אַךְ רָז אֶחָד

לוּ עוֹד לְפַעֲנֵחַ

בְּטֶרֶם לֵיל.





אַךְ נְשִׁיקָה אַחַת

לוּ עוֹד לְהַעְתִּיר

עַל רֹאשׁ הַבֵּן.

אַךְ צְלִיל אֶחָד

לוּ עוֹד הֵכִיל הַשִּׁיר…

אָמֵן!




גבת, תש"ז






מוֹדָה אֲנִי: נכתב בשלהי 1946. פוּרסם מתוך העזבון  ב“מבפנים”, כרך ט"ו, פברואר 1951.  ↩










את הטקסט לעיל הפיקו מתנדבי פרויקט בן־יהודה באינטרנט.  הוא זמין תמיד בכתובת הבאה:https://benyehuda.org/read/42843