Installation guide (Українська)

Цю стаття чи розділ ще не перекладено. Дивіться також
Команда перекладу ArchWiki українською
.
Причина:
No updates since page restauration 2020-04-19. (Обговорення в
Talk:Installation guide (Українська)#
)
Цей документ є посібником зі встановлення
Arch Linux
за допомогою live-системи, завантаженої з інсталяційного носія, створеного з офіційного інсталяційного образу. Інсталяційний носій надає можливості доступності, які описано на сторінці
Встановлення Arch Linux з опціями доступу
. Про альтернативні засоби встановлення див.
Category:Процес встановлення
.
Перед встановленням радимо переглянути
поширені запитання
. Умовні позначення, використані в цьому документі, див. на сторінці
Help:Читання
. Зокрема, приклади коду можуть містити заповнювачі (відформатовані
курсивом
), які необхідно замінити вручну.
Цей посібник є стислим, тому радимо дотримуватися інструкцій у порядку, в якому вони подані в кожному розділі. Детальніші інструкції можна знайти у відповідних статтях
ArchWiki
або на
довідкових сторінках
різних програм, посилання на які містяться у цьому посібнику. Для інтерактивної допомоги також доступні
IRC-канал
,
форуми
та
українські спільноти
Arch Linux.
Arch Linux має працювати на будь-якій
x86_64
-сумісній машині з мінімальною оперативною пам'яттю 512 МіБ, хоча для завантаження live-системи потрібно більше пам'яті для встановлення.
[1]
Базове встановлення займає близько 2 ГіБ дискового простору. Оскільки процес встановлення потребує отримання пакунків з віддаленого репозиторію, цей посібник передбачає наявність робочого підключення до інтернету.
Підготовка до інсталяції
Завантаження інсталяційного образу
Перейдіть на сторінку
Завантаження
і, залежно від типу завантажувача, завантажте ISO-файл чи образ netboot, а також відповідний підпис
GnuPG
.
Перевірка підпису
Рекомендується перевіряти підпис образу перед використанням, особливо при завантаженні з
HTTP-дзеркала
, де завантаження, як правило, можуть перехоплюватися для розповсюдження
зловмисних образів
.
У системі з встановленим
GnuPG
зробіть це, завантаживши
ISO PGP signature
(на
завантаження у розділі Checksums
) до каталогу ISO і
перевіривши
його за допомогою:
$ gpg --keyserver-options auto-key-retrieve --verify archlinux-
версія
-x86_64.iso.sig
Або з наявної інсталяції Arch Linux:
$ pacman-key -v archlinux-
версія
-x86_64.iso.sig
Примітка
Самим підписом можна маніпулювати, якщо його завантажити з дзеркального сайту, а не з
archlinux.org
, як зазначено вище. У цьому випадку переконайтеся, що публічний ключ, який використовується для розшифрування підпису, підписано іншим, надійним ключем. Команда
gpg
виведе відбиток відкритого ключа.
Інший метод перевірки автентичності підпису — переконатися, що відбиток публічного ключа ідентичний відбитку ключа
розробника Arch Linux
, який підписав ISO-файл. Для отримання додаткової інформації щодо процесу перевірки автентичності ключів з використанням відкритих ключів див.
Криптографія з публічним ключем
.
Підготуйте носій для інсталяції
Інсталяційний образ може бути перенесено на цільову машину за допомогою
флеш-накопичувача USB
,
оптичного диска
або через мережу з
PXE
: дотримуйтесь відповідної статті, щоб підготувати носій для встановлення з обраного образу.
Завантажте live-середовище
Примітка
Інсталяційні образи Arch Linux не підтримують
Secure Boot
. Щоб завантажити інсталяційний носій, вам потрібно
вимкнути Secure Boot
. За бажанням, його можна увімкнути після завершення встановлення.
Вкажіть поточний завантажувач на той, який містить інсталяційний носій Arch Linux. Зазвичай це досягається натисканням клавіші під час фази
POST
, як показано на заставці. Зверніться до посібника з експлуатації вашої материнської плати для отримання більш докладної інформації.
Коли з'явиться меню завантажувача носія, виберіть
Arch Linux install medium
і натисніть
Enter
, щоб увійти до середовища встановлення.
Порада
Інсталяційний образ використовує
GRUB
для UEFI і
syslinux
для завантаження BIOS. Для введення
параметрів завантаження
використовуйте відповідно клавішу
e
або
Tab
. Список параметрів наведено у файлі
README.bootparams
.
Поширеним прикладом параметра завантаження, визначеного вручну, є розмір шрифту. Для зручності читання на екранах HiDPI, якщо вони ще не визначені такими, можна скористатися параметром
fbcon=font:TER16x32
. Докладні пояснення наведено у статті
HiDPI#Linux console (tty)
.
Ви ввійдете у першу
віртуальну консоль
як користувач root і отримаєте запрошення до командного інтерпретатора
Zsh
.
Щоб переключитися на іншу консоль — наприклад, щоб переглядати цей посібник у
Lynx
паралельно з інсталяцією — скористайтеся
комбінацією клавіш
Alt+
стрілка
. Для
редагування
файлів конфігурації можна скористатися
mcedit(1)
,
nano
та
vim
. Список пакунків, що входять до складу дистрибутива, наведено у файлі
pkglist.x86_64.txt
.
Виберіть розкладку клавіатури
Розкладка консолі
за замовчуванням —
US
. Перегляньте доступні розкладки з допомогою:
# ls /usr/share/kbd/keymaps/**/*.map.gz
Щоб змінити розкладку, додайте відповідну назву файлу до
loadkeys(1)
, забравши шлях та розширення. Наприклад для української розкладки:
# loadkeys ua-utf
Консольні шрифти
знаходяться в
/usr/share/kbd/consolefonts/
і їх так само можна використати з допомогою
setfont(8)
:
# setfont UniCyr_8x16
Перевірте режим завантаження
Щоб перевірити режим завантаження, перевірте розрядність UEFI::
# cat /sys/firmware/efi/fw_platform_size
Якщо команда повертає
64
, це означає, що система завантажується в режимі UEFI та має 64-розрядний x64 UEFI. Якщо команда повертає
32
, система завантажується в режимі UEFI та має 32-розрядний IA32 UEFI; хоча це підтримується, це обмежить вибір завантажувача до systemd-boot. Якщо файл не існує, можливо, система завантажується в режимі
BIOS
(або
CSM
). Якщо система не завантажилася в потрібному режимі (UEFI чи BIOS), зверніться до посібника користувача вашої материнської плати.
Підключіться до інтернету
Щоб налаштувати інтернет-зʼєднання, пройдіться по наступних кроках:
Переконайтесь що ваш
мережевий інтерфейс
є доступний і ввімкнений, наприклад з допомогою
ip-link(8)
:
# ip link
Приєднайтесь до мережі. Вставте Ethernet кабель чи
приєднайтесь до локальної безпровідної мережі
.
Налаштуйте ваше інтернет-зʼєднання:
Постійна IP-адреса
Змінна IP-адреса: використайте
DHCP
.
Примітка
Образ встановлення вмикає
dhcpcd
(
dhcpcd@
interface
.service
) для
дротових мережевих пристроїв
при завантаженні.
Зʼєднання можна перевірити з допомогою
ping
:
# ping archlinux.org
Оновіть системний годинник
Використайте
timedatectl(1)
щоб задати правильний системний час:
# timedatectl set-ntp true
Щоб перевірити статус сервісу використайте
timedatectl status
.
Розбийте диск
Коли роспізнані живою системою, дискам присвоєно
блоковий пристрій
такий як
/dev/sda
чи
/dev/nvme0n1
. Щоб опізнати ці пристрої використайте
lsblk
або
fdisk
:
# fdisk -l
На результати що закінчуються
rom
,
loop
чи
airoot
можна не зважати.
Наступні
розділи
є
необхідними
для вибраного пристрою:
Один розділ для кореневої теки
/
.
Якщо увімкнено
UEFI
–
Системний розділ EFI
.
Якщо ви хочете створити будь-які складені блокові пристрої для
LVM
,
шифрування системи
чи
RAID
, то робіть це зараз.
Приклади розбиття
BIOS з
MBR
Точка монтування
Розділ
Тип розділу
Пропонований розмір
/mnt
/dev/sd
X
1
Linux
Залишок пристрою
[SWAP]
/dev/sd
X
2
Linux swap
Більше ніж 512 МіБ
UEFI з
GPT
Точка монтування
Розділ
Partition type
Пропонований розмір
/mnt/boot
or
/mnt/efi
/dev/sd
X
1
Системний розділ EFI
260–512 МіБ
/mnt
/dev/sd
X
2
Linux x86-64 root (/)
Залишок пристрою
[SWAP]
/dev/sd
X
3
Linux swap
Більше ніж 512 МіБ
Дивіться також
Розбиття диску#Приклади розбиття
.
Примітка
Використовуйте
fdisk
або
parted
для редагування таблиці розділів, наприклад:
fdisk /dev/sd
X
.
Swap
простір може бути розміщений на
swap-файл
і на файловій системі що їх підтримує.
Форматуйте розділи
Створені розділи потрібно форматувати, кожен відповідною
файловою системою
. Наприклад якщо коренева тека є на
/dev/sd
X
1
та буде містити файлову систему
ext4
то виконайте:
# mkfs.
ext4
/dev/sd
X1
Якщо ви створили розділ для swap, започаткуйте його з допомогою
mkswap
та увімкніть з допомогою
swapon
:
# mkswap /dev/sd
X2
# swapon /dev/sd
X2
Для деталей дивіться
Файлові системи#Створення файлової системи
.
Монтуйте файлові системи
Монтуйте
файлову систему на кореневу теку до
/mnt
, наприклад:
# mount /dev/sd
X1
/mnt
Створіть всі решту точок монтувань, що залишилися (такі як
/mnt/efi
) та змонтуйте їх відповідні розділи.
Опісля,
genfstab(8)
знайде монтовані файлові системи та swap-простір.
Встановлення
Виберіть дзеркало
Пакунки що будуть встановлені мають бути завантажені з
серверів-здеркал
, які визначені в
/etc/pacman.d/mirrorlist
. На живій системі усі дзеркала є увімкненими та сортованими за їх статусом синхронізації та швидкості на час коли образ встановлення був створений.
Чим вище дзеркало в списку, тим більший воно має пріоритет коли заватажується пакет. Бажано відредагувати файл відповідним чином та перемістити дзеркала, розташовані найближче географічно у верхню частині списку, хоча слід враховувати й інші критерії.
Цей файл буде скопійовано потім до новоствореної системи командою
pacstrap
, тому вартує його виправити вже зараз.
Встановіть необхідні пакети
Використайте скрипт
pacstrap(8)
для встановлення пакунку
base
,
ядра Linux
та прошивок для поширених пристроїв:
# pacstrap /mnt base linux linux-firmware
Порада
Можна замінити
linux
на пакунок
ядра Linux
на ваш вибір. Ви можете пропустити встановлення ядра Linux або пакету прошивок якщо ви дійсно знаєте що робите ;-)
Пакунок
base
не містить усіх засобів присутніх на живій системі, тому встановлення інших пакетів може знадобитися для повністю функціональної базової системи. Зокрема, розгляньте встановлення:
користувацьких засобів для роботи з
файловими системами
, що будуть використовуватися в системі,
засоби доступу до розділів
RAID
чи
LVM
,
особливі прошивки для інших пристроїв відсутні у
linux-firmware
,
програми необхідні для
мережі
,
редактор тексту
,
пакунки для доступу до документації в
сторінках man
та
сторінках info
:
man-db
,
man-pages
та
texinfo
.
Для
встановлення
інших пакунків чи груп пакунків, додайте їх назви до команди
pacstrap
вище (розділено пробілами) або використайте
pacman
коли
зайшли chroot в нову систему
. Для порівняння, пакунки доступні в живій системі можна знайти в
packages.x86_64
.
Налаштуйте нову систему
Fstab
Генеруйте
файл fstab
(використайте
-U
або
-L
щоб визначити диск за
UUID
або підписом, відповідно):
# genfstab -U /mnt >> /mnt/etc/fstab
Перевірте результат у
/mnt/etc/fstab
та відредагуйте його в разі помилки.
Chroot
Змініть кореневу теку
в нову систему:
# arch-chroot /mnt
Часова зона
Встановіть
часову зону
:
# ln -sf /usr/share/zoneinfo/
Region
/
City
/etc/localtime
Виконайте
hwclock(8)
щоб створити
/etc/adjtime
:
# hwclock --systohc
Ця команда має на увазі, що апаратний годинник встановлений на
UTC
. Для деталей дивіться
Системний час#Стандарт часу
.
Локалізація
Розкоментуйте
en_US.UTF-8 UTF-8
та інші потрібні
локалі
в
/etc/locale.gen
, та створіть їх з допомогою:
# locale-gen
Створіть
locale.conf(5)
та встановіть
змінну
LANG
відповідно:
/etc/locale.conf
LANG=
uk_UA.UTF-8
Якщо ви
вибрали розкладку клавіатури
, зробіть зміни постійними в
vconsole.conf(5)
:
/etc/vconsole.conf
KEYMAP=
ua-utf
FONT=
UniCyr_8x16
Налаштування мережі
Створіть файл
hostname
:
/etc/hostname
myhostname
Додайте відповідні записи в
hosts(5)
:
/etc/hosts
127.0.0.1	localhost
::1		localhost
127.0.1.1
myhostname
.localdomain
myhostname
Якщо система має постійну IP-адресу, то вона повинна бути записана замість
127.0.1.1
.
Завершіть
налаштування мережі
для нововстановленої системи, включно з встановленням програм для мережі на ваш смак.
Initramfs
Створення нової
initramfs
зазвичай не потрібно, бо
mkinitcpio
було виконано при встановленні пакунка
ядра Linux
з
pacstrap
.
Для
LVM
,
шифрування системи
чи
RAID
, змініть
mkinitcpio.conf(5)
та пересворіть образ initramfs:
# mkinitcpio -P
Пароль root
Встановіть
пароль
для root:
# passwd
Завантажувач Linux
Виберіть та встановіть Linux-сумісний
завантажувач Linux
. Якщо у вас Intel або AMD процесор, додатково увімкніть оновлення
Мікрокод
у.
Перезавантажте систему
Вийдіть з оточення chroot з допомогою команди
exit
або комбінації клавіш
Ctrl+d
.
Необовʼязково вручну відмонтуйте всі розділи з допомогою
umount -R /mnt
: це дозволяє помітити "зайняті" розділи, та знайдіть причину з допомогою
fuser(1)
.
Насамкінець перезавантажте компʼютер ввівши команду
reboot
: будь-які змонтовані розділи будуть автоматично відмонтовані
systemd
. Не забудьте вийняти засіб встановлення та потім увійти в нову систему як користувач root.
Після встановлення
Для керування системою та інструкцій після встановлення (наприклад налаштування графічного інтерфейсу користувача, звуку чи тачпада) дивіться
Загальні рекомендації
.
Для переліку програм що можуть вас зацікавити дивіться
Список програм
.