Installation guide (Slovenščina)

Translation Status:
This article is a localized version of
Installation guide
. Last translation date: 2022-10-03. You can help to synchronize the translation, if there were
changes
in the English version.
Ta dokument je vodnik za namestitev
Arch Linuxa
z uporabo "živega sistema" (ang. live system). Tega zapečemo z uradne namestitvene slike na t. i. namestitveni medij, kar je lahko npr. USB ključek. Sistem vsebuje funkcije dostopnosti, ki so opisane na strani
Install Arch Linux with accessibility options
. Za alternativne načine namestitve glejte
Category:Installation process
.
Pred namestitvijo je priporočljivo pregledati
pogosto zastavljena vprašanja
. Za konvencije, uporabljene v tem dokumentu, glejte
Help:Reading
. Še posebej morate biti pozorni pri primerih kode (te so oblikovani
tako
).
Za podrobnejša navodila glejte ustrezne članke na tem wikiju ali si preberite ustrezno
man stran
relevantnega programa (oboje se v tem vodniku navaja). Za bolj interaktivno pomoč so na voljo tudi
IRC kanal
in
forumi
.
Arch Linux načeloma deluje na kateremkoli
x86_64
-kompatibilnem računalniku z najmanj 512 MiB RAM-a, čeprav je za zagon živega sistema za namestitev potrebno več pomnilnika.
[1]
Osnovna namestitev naj bi zasedla manj kot 2 GiB prostora na disku. Ker mora postopek namestitve pridobiti pakete iz oddaljenega repozitorija, ta vodnik predpostavlja, da je na voljo delujoča povezava do Interneta.
Pred namestitvijo
Pridobitev namestitvene slike
Obiščite stran
Download
in glede na način zagona pridobite datoteko ISO ali sliko netboot ter ustrezen podpis
GnuPG
. Če Arch Linux nameščate prvič, po vsej verjetnosti iščete ISO datoteko, ki jo najpreprosteje prenesete preko enega izmed fizično bližnjih zrcalnih repozitorijev, ki so navedeni na isti strani spodaj. Datoteka bo v obliki
archlinux-
različica
-x86_64.iso
.
Preverite podpis
Pred uporabo je priporočljivo preveriti podpis namestitvene slike, zlasti pri prenosu iz
HTTP zrcal
, kjer se lahko zgodi, da je bil prenos prestrežen ter ste prejeli
zlonamerno sliko
.
V sistemu z nameščenim
GnuPG
to storite tako, da prenesete podpis
ISO PGP
(
pod Checksums na strani Download
) v direktorij, kjer se nahaja prenesen ISO, in ga
preverite
:
$ gpg --keyserver-options auto-key-retrieve --verify archlinux-
različica
-x86_64.iso.sig
Druga možnost je, da iz obstoječe namestitve Arch Linuxa zaženete:
$ pacman-key -v archlinux-
različica
-x86_64.iso.sig
Note
Sam podpis je lahko prirejen, če ga prenesete z zrcalnega spletišča namesto s
archlinux.org
, kot je navedeno zgoraj. V tem primeru poskrbite, da je javni ključ, ki se uporablja za dešifriranje podpisa, podpisan z drugim, zaupanja vrednim ključem. Ukaz
gpg
bo prikazal prstni odtis (ang. fingerprint) javnega ključa.
Druga metoda za preverjanje pristnosti podpisa je, da se prepričate, da je prstni odtis javnega ključa enak prstnemu odtisu ključa
Arch Linux razvijalca
, ki je podpisal datoteko ISO. Za več informacij o kriptografiji javnega ključa glejte
Wikipedia:Public-key cryptography
.
Pripravite namestitveni medij
Namestitveno sliko lahko na ciljnemu računalniku poženete preko
USB ključka
,
optičnega diska
ali omrežja z uporabo
PXE
: sledite ustreznemu članku, da iz izbrane slike sami pripravite namestitveni medij.
Zaženite živo okolje
Note
Namestitvene slike Arch Linuxa ne podpirajo
UEFI opcije Secure Boot
. Za zagon namestitvenega medija boste morali
onemogočiti Secure Boot
. Če želite, lahko
Secure Boot
spet omogočite po končani namestitvi.
Kot trenutno zagonsko napravo izberite tisto, na kateri je namestitveni medij Arch Linuxa. Običajno to dosežemo s pritiskom tipke ob zagonu računalnika med fazo
POST
, ko se na zaslonu prikaže logotip proizvajalca matične plošče. Za podrobnosti glejte priročnik vaše matične plošče.
Ko se prikaže meni za zagonski nalagalnik (ang. bootloader) namestitvenega medija, izberite
Arch Linux install medium
in pritisnite tipko
Enter
, da vstopite v okolje za namestitev.
Tip
Namestitvena slika uporablja
GRUB
za UEFI in
syslinux
za BIOS. Za seznam
zagonskih parametrov
glejte
README.bootparams
.
V prvo
virtualno konzolo
boste prijavljeni kot uporabnik root in prikazan vam bo poziv lupine
Zsh
.
Če želite preklopiti na drugo konzolo - na primer za ogled tega vodnika s spletnim brskalnikom
Lynx
- uporabite
bližnjico
Alt+
puščica
. Za
urejanje
konfiguracijskih datotek ter ostalih tekstovnih datotek so na voljo
mcedit(1)
,
nano
in
vim
. Za seznam paketov, vključenih v namestitveni medij, glejte
pkglist.x86_64.txt
.
Nastavitev postavitve tipkovnice konzole
Privzeta
postavitev tipkovnice
je
US
. Razpoložljive postavitve lahko naštejete z:
# ls /usr/share/kbd/keymaps/**/*.map.gz
Če želite nastaviti razporeditev tipkovnice, v ukaz
loadkeys(1)
podajte ime ustrezne datoteke, pri čemer izpustite pot in končnico datoteke. Na primer, če želite nastaviti
slovensko
razporeditev tipkovnice:
# loadkeys slovene
Fonti za konzolo
se nahajajo v
/usr/share/kbd/consolefonts/
in jih lahko prav tako nastavite s
setfont(8)
.
Preverite načina zagona
Preden nadaljujete je priporočeno preveriti zagonski način. To storite tako, da preverite direktorij
efivars
:
# ls /sys/firmware/efi/efivars
Če ukaz prikaže direktorij brez napake, je sistem zagnan v načinu UEFI. Če direktorij ne obstaja, je sistem morda zagnan v načinu
BIOS
(ali
CSM
). Če se sistem ni zagnal v želenem načinu, glejte priročnik za osnovno ploščo.
Povežite se z Internetom
Če želite vzpostaviti omrežno povezavo v živem okolju, lahko poskusite naslednje korake:
Prepričajte se, da je vaš
omrežni vmesnik
omogočen in izbran, na primer z
ip-link(8)
:
# ip link
Če uporabljate brezžično omrežje ali WWAN, se prepričajte, da kartica ni blokirana z
rfkill
.
Povežite se z omrežjem:
Ethernet - priključite kabel.
Wi-Fi - prijavite se v brezžično omrežje z uporabo
iwctl
.
Mobilni širokopasovni modem - povežite se z mobilnim omrežjem z orodjem
mmcli
.
Konfigurirajte omrežno povezavo:
DHCP
: dinamično dodeljevanje naslovov IP in strežnikov DNS (ki ju zagotavljata
systemd-networkd
in
systemd-resolved
) bi moralo delovati takoj po namestitvi za omrežne vmesnike Ethernet, WLAN in WWAN brez dodatnih korakov.
Statični naslov IP: sledite
Network configuration#Static IP address
.
Povezavo do Interneta lahko preverite s funkcijo
ping
:
# ping archlinux.org
Note
V namestitveni sliki so
systemd-networkd
,
systemd-resolved
,
iwd
in
ModemManager
privzeto nastavljeni in omogočeni. V privzeto nameščenem sistemu to ne bo veljalo.
Posodobitev sistemske ure
V živem okolju je
systemd-timesyncd
privzeto omogočen: čas se bo samodejno sinhroniziral, ko bo vzpostavljena povezava z Internetom.
Uporabite
timedatectl(1)
, da zagotovite točnost sistemske ure:
# timedatectl status
Particioniranje diskov
Ko živi sistem prepozna diske, so ti dodeljeni posameznim
blokovnim napravam
, ki so poimenovane kot npr.
/dev/sda
,
/dev/nvme0n1
,
/dev/mmcblk0
. Da prepoznate svoje diske, uporabite
lsblk
ali
fdisk
:
# fdisk -l
Rezultati, ki se končajo z
rom
,
loop
ali
airoot
, lahko zavoljo tega koraka prezrete.
Naslednje
particije
so
obvezne
za izbrano napravo, na kateri boste namestili Arch:
Ena particija za
root direktorij
/
.
Pri zagonu v načinu
UEFI
:
sistemska particija EFI
.
Če želite katerekoli uporabljene diske urediti v
LVM
,
RAID
, ali jih
šifrirati
, to storite zdaj. Kasneje na nameščenem sistemu je sicer vse našteto še vedno možno, vendar dosti bolj mukotrpno kot sedaj, ko so vaši diski še prazni.
Uporabite
fdisk
ali
parted
za spreminjanje particijskih tabel. Na primer:
# fdisk /dev/
izbrani_disk
Note
Če se disk ne prikaže,
preverite, da diskovni krmilnik ni v načinu RAID
.
Če je na disku, s katerega želite zagnati
že sistemska particija EFI
, ne ustvarite nove, temveč uporabite obstoječo particijo.
Namesto
swap
particije lahko uporabite
swap datoteko
za datotečne sisteme, ki to podpirajo.
Primeri particijskih tabel
UEFI z
GPT
Priključna točka
Particija
Vrsta particije
Priporočena velikost
/mnt/boot
1
/dev/
sistemska_particija_EFI
sistemska particija EFI
Vsaj 300 MiB
[SWAP]
/dev/
swap_particija
Linux swap
Več kot 512 MiB
/mnt
/dev/
root_particija
Linux x86-64 root (/)
Preostanek diska
Druge priključne točke
, kot je
/mnt/efi
, so možne, dokler je uporabljeni zagonski nalagalnik sposoben naložiti slike jedra in initramfs iz root particije. Glejte opozorilo
Arch boot process#Boot loader
.
BIOS z
MBR
Priključna točka
Particija
Vrsta particije
Priporočena velikost
[SWAP]
/dev/
swap_particija
}
Linux swap
Več kot 512 MiB
/mnt
/dev/
root_particija
}
Linux
Preostanek naprave
Oglejte si tudi
Partitioning#Example layouts
.
Formatirajte particije
Ko so particije ustvarjene, je treba vsako novo ustvarjeno particijo formatirati z ustreznim
datotečnim sistemom
. Za podrobnosti glejte
File system#Create a file system
.
Če želite na primer ustvariti datotečni sistem Ext4 na
/dev/
root_particija
, zaženite:
# mkfs.ext4 /dev/
root_particija
Če ste ustvarili particijo za
swap
, jo inicializirajte z
mkswap(8)
:
# mkswap /dev/
swap_particija
Note
Če ste ustvarili
LVM
,
RAID
ali
šifrirane
naprave, morate uporabiti pot, ki jo ponuja vmesnik, na primer pri
dm-crypt
je ta oblike
/dev/mapper/
ime
.
Če ste ustvarili sistemsko particijo EFI, jo
formatirajte
v FAT32 z uporabo
mkfs.fat(8)
.
Warning
Sistemsko particijo EFI formatirajte le, če ste jo ustvarili v koraku particioniranja. Če je bila sistemska particija EFI na disku že prej, lahko njeno formatiranje uniči nalagalnike drugih že nameščenih operacijskih sistemov.
# mkfs.fat -F 32 /dev/
sistemska_particija_efi
Priključite datotečne sisteme
Priključite
root particijo na
/mnt
. Na primer, če je korenska particija
/dev/
root_particija
:
# mount /dev/
root_particija
/mnt
Ustvarite vse preostale priključne točke (na primer
/mnt/efi
) in priključite ustrezne particije.
Tip
Zaženite
mount(8)
z možnostjo
--mkdir
, da ustvarite določeno priključno točko. Lahko pa jo ustvarite tudi prej z uporabo
mkdir(1)
.
Pri sistemih UEFI priključite sistemsko particijo EFI:
# mount --mkdir /dev/
sistemska_particija_efi
/mnt/boot
Če ste ustvarili
swap
particijo, jo omogočite s
swapon(8)
:
# swapon /dev/
swap_particija
genfstab(8)
bo pozneje zaznal nameščene datotečne sisteme in swap prostor.
Namestitev
Izberite zrcala
Paketi, ki jih je treba namestiti, morajo biti preneseni z
zrcalnih strežnikov
, ki so določeni v
/etc/pacman.d/mirrorlist
. V živem sistemu
reflector
po vzpostavitvi povezave z Internetom posodobi seznam zrcal tako, da izbere 20 nazadnje sinhroniziranih zrcal HTTPS in jih razvrsti po hitrosti prenosa.
Čim višje je zrcalo na seznamu, tem večjo prednost ima pri prenosu paketa. Morda boste želeli pregledati datoteko in preveriti, ali je zadovoljiva. Če ni, datoteko ustrezno
uredite
in geografsko najbližja zrcala premaknite na vrh seznama, čeprav je treba upoštevati tudi druga merila.
To datoteko bo pozneje
pacstrap
kopiral v novi sistem, zato se z njo splača ukvarjati, čeprav je ponavadi že privzeta različica dovolj dobra.
Namestite ključne pakete
Uporabite skripto
pacstrap(8)
za namestitev paketa
base
, jedra Linux
kernel
in vdelane programske opreme za običajno strojno opremo:
# pacstrap -K /mnt base linux linux linux-firmware
Tip
Paket
linux
lahko nadomestite z izbranim
kernel
paketom ali pa ga pri namestitvi v
kontejner
v celoti izpustite.
Pri namestitvi v virtualko ali kontejner lahko izpustite namestitev paketa vdelane programske opreme.
Paket
base
ne vključuje vseh orodij iz živega okolja, zato bo za popolnoma delujoč osnovni sistem morda potrebna namestitev drugih paketov. Predvsem razmislite o namestitvi:
uporabniških pripomočkov za upravljanje
datotečnih sistemov
, ki se bodo uporabljali v sistemu,
pripomočkov za dostop do
RAID
ali
LVM
naprav,
posebne vdelane programske opreme za druge naprave, ki niso vključene v
linux-firmware
(npr.
sof-firmware
za
zvočne kartice
),
programske opreme, potrebne za
omrežje
(npr. upravitelj omrežja ali odjemalec DHCP),
urejevalnik besedila
,
paketi za dostop do dokumentacije na straneh
man
in
info
:
man-db
,
man-pages
in
texinfo
.
Če želite
namestiti
druge pakete ali skupine paketov, dodajte imena zgornjemu ukazu
pacstrap
(ločeno s presledki) ali uporabite
pacman
, medtem ko ste
priklopljeni v nov sistem
. Za primerjavo lahko pakete, ki so na voljo v živem sistemu, najdete v
pkglist.x86_64.txt
.
Konfiguracija sistema
Fstab
Ustvarite datoteko
fstab
(uporabite
-U
ali
-L
za opredelitev po
UUID
ali oznakah):
# genfstab -U /mnt >> /mnt/etc/fstab
Preverite nastalo datoteko
/mnt/etc/fstab
in jo v primeru napak
uredite
.
Chroot
Spremenite korenski direktorij
v nov sistem:
# arch-chroot /mnt
Časovni pas
Nastavite
časovni pas
:
# ln -sf /usr/share/zoneinfo/
Regija
/
Mesto
/etc/localtime
Slovenska časovna se na primer nahaja na
/usr/share/zoneinfo/Europe/Ljubljana
. Zaženi
hwclock(8)
za ustvarjanje
/etc/adjtime
:
# hwclock --systohc
Ta ukaz predpostavlja, da je strojna ura nastavljena na
UTC
. Za podrobnosti glejte
System time#Time standard
.
Lokalizacija
Uredite
/etc/locale.gen
in odkomentirajte
en_US.UTF-8 UTF-8
in druge potrebne
Locale
-e, na primer
sl_SI.UTF-8 UTF-8
. Izbrane lokalizacije ustvarite tako, da zaženete:
# locale-gen
Ustvarite
datoteko
locale.conf(5)
in
ustrezno nastavi spremenljivko LANG
:
/etc/locale.conf
LANG=
en_US.UTF-8
Če ste
spremenili postavitev tipkovnice konzole
, lahko naredite spremembo trajno v
vconsole.conf(5)
:
/etc/vconsole.conf
KEYMAP=
slovene
Konfiguracija omrežja
Ustvarite
datoteko z
imenom naprave
:
/etc/hostname
ime_naprave
Dokončajte
konfiguracijo omrežja
na novo nameščenem sistemu. To lahko vključuje namestitev ustrezne programske opreme za
upravljanje omrežja
.
Initramfs
Ustvarjanje novega
initramfs
običajno ni potrebno, ker je bil
mkinitcpio
zagnan ob namestitvi paketa
base
s
pacstrap
.
Za
LVM
,
šifriranje sistema
ali
RAID
primerno spremenite
mkinitcpio.conf(5)
in ponovno ustvarite sliko initramfs:
# mkinitcpio -P
Geslo uporabnika root
Uporabniku root nastavite
geslo
:
# passwd
Zagonski nalagalnik
Izberite in namestite
zagonski nalagalnik
, ki podpira Linux. Če imate procesor Intel ali AMD, omogočite tudi posodobitve
mikrokode
.
Ponovni zagon
Zapustite okolje chroot tako, da vtipkate
exit
ali pritisnete
Ctrl+d
.
Po želji ročno odključite vse particije z
umount -R /mnt
: tako lahko opazite vse "zaposlene" particije in s
fuser(1)
ugotovite vzrok.
Na koncu ponovno zaženite računalnik z vnosom ukaza
reboot
: vse še vedno priključene particije bo
systemd
samodejno odključil. Ne pozabite odstraniti namestitvenega medija in se nato prijavite v novi sistem z uporabnikom root.
Po namestitvi
Glejte
Splošna priporočila
za navodila za upravljanje sistema in navodila po namestitvi (kot so ustvarjanje neprivilegiranih uporabniških računov, nastavitev grafičnega uporabniškega vmesnika, zvoka ali touchpad-a).
Za seznam aplikacij, ki bi vas lahko zanimale, glejte
List of applications
.