Installation guide (Български)

This article or section needs to be
translated
.
Notes:
Despite the update on 2021-07-13, this page is mainly untouched since 2018-12-08. (Discuss in
Talk:Installation guide (Български)
)
Тази страница е ръководство за исталирането на
Arch Linux
от “живия“ диск зареден от официалния инсталационен образ. Преди инсталиране е препорачително да погледнете
често задаваните въпроси
. За нормите използвани в този документ вижте
Help:Reading
. В частност , примери форматирани с
курсив
трябва да бъдат заменени.
За по обстойни иструкции вижте съответните
ArchWiki
страници или
man page
ръководства на самите програми, връзки и за двете от които са налични на тази страница. При нужда от помощ може да се обърнете към
чат-а
или да оставите своите въпроси във
форума
.
Arch Linux би трябвало да работи на всяка
x86_64
съвместима машина с поне 512 MB RAM. Основна инсталация с всички пакети от група
base
може да заеме по-малко от 800 MB of дисково пространство. Тъй като инсталационният процес трябва да вземе пакети от външни хранилища, това ръководство приема, че е налична работеща интернет връзка.
Преди инсталацията
Ще откриете инсталационния диск и съпътстващите го
GnuPG
подписи на
Download
страницата.
Проверете подписите
Преди да използвате диска е препоръчително да проверите подписите му, особено когато е свален от
HTTP mirror
, изтеглянията от който могат да бъдат
променени
.
На система с инсталиран
GnuPG
,  го направете сваляйки
PGP signature
(под
Checksums
) в папката с ISO файла, и
потвърждавайки го
с
gpg --keyserver pgp.mit.edu --keyserver-options auto-key-retrieve --verify archlinux-<версия>-x86_64.iso.sig
.
Като алтернатива, изпълнете
pacman-key -v archlinux-<version>-x86_64.iso.sig
от съществуваща Arch Linux инсталация като root.
Note
Самият подпис може да бъде манипулиран ако е свален от mirror, от колкото от
archlinux.org
като отгоре. В този случай, потвърдете че публичният ключ, който се използва да се декодира подписа, е подписан от друг, достоверен ключ. Командата
gpg
ще ви даде отпечатъка на публичният ключ.
Друг начин да се потвърди автентичността на подписа е да се потвърди че отпечатъка на публичният ключ е същият като този използван от
разработчикът на Arch Linux
който е подписал ISO файлът. Вижте
Wikipedia:Public-key_cryptography
за повече информация за процесът с публични ключове за удостоверяване на ключове.
Включете живата среда
„Живата“ среда може да бъде включена от
USB флашка
,
компакт диск
или по мрежа с
PXE
. За други инсталационни начини, вижте
Category:Installation process
.
За да изберете носителя с Arch, вероятно трябва да натиснете клавиш по време на
автоматичения тест при включване
. Погледнете ръководството на дънната платка на компютъра Ви за повече информация.
Щом се появи менюто на Arch, изберете
Boot Arch Linux
и натиснете
Enter
за да влезете в инсталационната среда.
Вижте
README.bootparams
за списък с
boot параметри
, и
x86_64
за списък с включените пакети.
Ще бъдете логнати в първата
виртуална конзола
като root потребител със
Zsh
шел.
За да смените с друга конзола — например, за да видите това ръководство с
ELinks
по време на инсталацията — натиснете
клавишната комбинация
Alt+
стрелка
. За да
редактирате
конфигурационни файлове, използвайте
nano
,
vi
или
vim
.
Изберете клавиатурна подредба
Първоначално избраната
конзолна клавиатурна подредба
е
US
. Други достъпни оформления могат да бъдат изброени с:
# ls /usr/share/kbd/keymaps/**/*.map.gz
За да промените клавиатурата добавете името на файла ѝ към
loadkeys(1)
, пропускайки пътя и разширението. Например, за да изберете
германска
клавиатурна подредба:
# loadkeys de-latin1
Конзолните шрифтове
се намират в
/usr/share/kbd/consolefonts/
и се избират със
setfont(8)
.
Проверете boot режима
Ако е избран UEFI режим на
UEFI
дънна платка,
Archiso
ще
включи
Arch Linux чрез
systemd-boot
. За да проверите това, проверете
efivars
директорията:
# ls /sys/firmware/efi/efivars
Ако директорията не съществува, системата може да зареди в
BIOS
или CSM режим. Проверете ръководството на дънната ви платка за детайли.
Свързване с интернет
Инсталационният образ включва
dhcpcd
за
жична връзка
при включване. Връзката може да бъде потвърдена с
ping
:
# ping archlinux.org
Ако връзка не е достъпна,
stop
dhcpcd
със
systemctl stop dhcpcd@
interface
където
interface
може да бъде
tab-completed
. Продължете с настройването на мрежата според
Network configuration
.
Обновяване на системния часовник
Използвайте
timedatectl(1)
за да се уверите, че системният часовник е точен:
# timedatectl set-ntp true
За да проверите състоянието на услугата, използвайте
timedatectl status
.
Разделяне на дялове
Разпознатите от системата твърдите дискове са показани като
/dev/sda
или
/dev/nvme0n1
(
block устройства
). За да ги видите използвайте
lsblk
или
fdisk
.
# fdisk -l
Резултати завършващи на
rom
,
loop
или
airoot
могат да бъдат игнорирани.
Следните
дялове
са
необходими
за избраното устройство:
Един дял за root директорията
/
.
Ако
UEFI
е включено, и
системен дял
.
Note
Swap
може да бъде отделен дял или
файл
.
За да промените
таблицата на дяловете
, използвайте
fdisk
или
parted
.
# fdisk /dev/
sda
Вижте
Partitioning
за повече информация.
Note
Ако искате да създадете устройство за
LVM
,
disk encryption
или
RAID
, направете това сега.
Форматиране на дяловете
Щом дяловете са създадени, всеки трябва да бъде форматиран в съответната
файлова система
. Например, за да форматирате дяла root на
/dev/
sda1
с
ext4
, използвайте:
# mkfs.
ext4
/dev/
sda1
Ако създадохте дял за swap (например
/dev/
sda3
), включете го с
mkswap
:
# mkswap /dev/
sda3
# swapon /dev/
sda3
Вижте
Създаване на файлова система
за детайли.
Включване на файловите системи
Включете
файловата система на дяла root към
/mnt
, например:
# mount /dev/
sda1
/mnt
Създайте точки на качване за други дялове и ги включете подобаващо:
# mkdir /mnt/
boot
# mount /dev/
sda2
/mnt/
boot
genfstab(8)
ще открие качени файлови системи и суап място.
Инсталиране
Избиране на източник
Исталационните пакети трябва да бъдат изтеглени от
mirror сървъри
, които са описани в
/etc/pacman.d/mirrorlist
. На “живата“ система, всички източници са включени и подредени по скорост и времето необходимо за синхронизирането им, когато е бил създаден инсталационният образ.
Колкото по-високо в списъка е източник, толкова по-скоро ще бъде използван при сваляне на пакет. Вероятно бихте искали да редактирате файла, като преместите географски по-близките източници най-горе в списъка, въпреки че и други фактори могат да повлият.
По-късно този файл ще бъде копиран от
pacstrap
, затова е добре да ги подредите правилно.
Инсталиране на основни пакети
Използвайте скрипта
pacstrap(8)
за да инсталирате групата
base
пакети:
# pacstrap /mnt base
Тази група не включва всичко налично на “живата“ инсталация, като
btrfs-progs
или определени безжични фърмуеари; вижте
включените пакети
за сравнение.
За да
инсталирате
пакети и други групи като
base-devel
, добавете имената им след
pacstrap
(разделени с интервал) или с индивидуални
pacman
команди след стъпката
#Chroot
.
Настройване на системата
Fstab
Генерирайте
fstab
файл (използвайте
-U
или
-L
за
UUID
или надпис):
# genfstab -U /mnt >> /mnt/etc/fstab
След това проверете съдържанието на изходящия файл в
/mnt/etc/fstab
и редактирайте в случай на грешка.
Chroot
Change root
в новата система:
# arch-chroot /mnt
Времева зона
Настройте
времевата зона
с:
# ln -sf /usr/share/zoneinfo/
Region
/
City
/etc/localtime
Използвайте
hwclock(8)
за да създадете
/etc/adjtime
:
# hwclock --systohc
Тази команда очаква часовника на устройството да бъде
UTC
. Вижте
System time#Time standard
за детайли.
Локализиране
Махнете
#
пред
en_US.UTF-8 UTF-8
, както и от други нужни
локализации
в
/etc/locale.gen
и ги създайте с командата:
# locale-gen
Настройте
променливата
LANG
в
locale.conf(5)
, например:
/etc/locale.conf
LANG=
en_US.UTF-8
Ако сте променили подредбата на
конзолната клавиатура
, може да направите промените постоянни във
vconsole.conf(5)
:
/etc/vconsole.conf
KEYMAP=
de-latin1
Настройване на мрежи
Създайте
hostname
файла:
/etc/hostname
моето-хост-име
Добавете го и в
hosts(5)
файла:
/etc/hosts
127.0.0.1	localhost
::1		localhost
127.0.1.1
моето-хост-име
.localdomain
моето-хост-име
Ако системата е с постоянен IP адрес, то той трябва да бъде използван вместо
127.0.1.1
.
Завършете
мрежовото настройване
на току що инсталираната среда.
Initramfs
Съдаването на нов
initramfs
обикновено не е необходимо, защото
mkinitcpio
е бил задействан от инсталирането на пакета
linux
при извършването на
pacstrap
скрипта.
При специални случаи, променете
mkinitcpio.conf(5)
файла и създайте initramfs образ с командата:
# mkinitcpio -p linux
Root парола
Създайте root
парола
с:
# passwd
Boot loader
Linux-съвместим boot loader трябва да бъде инталиран за да включите Arch Linux. Вижте
Arch boot process#Boot loader
за да изберете някой от предоставените.
Ако разполагате с Intel или AMD процесор, включете
microcode
обновления.
Рестартиране
Напуснете chroot средата като напишете
exit
или като натиснете
Ctrl+D
.
Също така може да изключите всички дялове с
umount -R /mnt
: това позволява да забележите "заети" дялове, ако има такива и да намерите причината за това с командата
fuser(1)
.
Накрая рестартирайте машината като напишете
reboot
: всеки все още включен дял ще бъде автоматично изключен от
systemd
. Не забравяйте да извадите инсталационния носител, след което се впишете в новата система с root потребителя.
След инсталиране
Вижте
основни препоръки
за насоки в поддръжка и след инсталационни ръководства (като включване на графична среда, звук или тъчпад).
За списък с програми, които биха ви заинтересовали, вижте
List of applications
.