U Ime Naroda Vrhovni kasacioni sud , u veću sastavljenom od sudija : Petra Matića , predsednika veća , Nikoline Perić i Marije Kasa , članova veća , u parnici po tužbi tužioca Radana Antića iz Beograda , ul. Maljenska br. 18 , koga zastupa punomoćnik Luka Stević , advokat iz Valjeva , protiv tuženih Republike Srbije , koju zastupa Republički javni pravobranilac tužene Opštine Valjevo , koju zastupa Zajedničko javno pravobranilaštvo , radi isplate 7.946.345,11 dinara , odlučujući o revizijama tužioca i tužene Republike Srbije , izjavljenim protiv presude Okružnog suda u Valjevu Gž. br. 47/08 od 11. 4. 2008. godine , u sednici veća održanoj dana 17. 6. 2010. godine , doneo Presudu
ODBIJA SE , kao neosnovana revizija tužioca Radana Antića iz Beograda , izjavljena protiv presude Okružnog suda u Valjevu Gž. br. 99/08 od 12. 7. 2008. godine .
USVAJA SE , revizija tužene Republike Srbije , PREINAČUJU presuda Okružnog suda u Valjevu Gž. br. 99/08 od 12. 7. 2008. godine i presuda Opštinskog suda u Valjevu P. br. 313/03 u delu u kome je tužena obavezana da tužiocu isplati pravnosnažno dosuđeni utuženi iznos i troškove spora i PRESUĐUJE :
ODBIJA SE , kao neosnovan tužbeni zahtev tužioca Radana Antića iz Beograda za obavezivanje tužene Republike Srbije da mu plati novčani iznos od 7.946.345,11 dinara , sa zakonskom zateznom kamatom na iznos od 6.468.816,00 dinara , počev od 8. 1. 2007. godine pa do isplate , a na iznos od 1.477.529,01 dinara počev od 10. 1. 2007. godine , pa do isplate , i troškove spora u iznosu od 412.350,00 dinara .
Svaka stranka snosi svoje troškove spora .
Obrazloženje
Presudom Opštinskog suda u Valjevu P. br. 313/03 od 12. 2. 2007. godine , delimično je usvojen tužbeni zahtev i obavezana tužena Republika Srbija da tužiocu isplati 7.946.345,11 dinara sa zakonskom zateznom kamatom na iznos od 6.468.816,00 dinara , počev od 8. 1. 2007. godine pa do isplate , a na iznos od 1.477.529,01 dinara počev od 10. 1. 2007. godine , pa do isplate .
Odbijen je kao neosnovan tužbeni zahtev prema tuženoj Opštini Valjevo i za isplatu kamate na dosuđenu glavnicu počev od 12. 2. 2003. godine stavom 2. izreke prvostepene presude .
Rešenjem o troškovima spora sadržanim u stavu 3. i 4. izreke prvostepene presude tužena Republika Srbija je obavezana da tužiocu plati parnične troškove u iznosu od 187.650,00 dinara , a tužilac da tuženoj Opštini Valjevo plati troškove spora u iznosu od 141.200,00 dinara .
Okružni sud u Valjevu presudom Gž. br. 99/08 od 12. 7. 2008. godine odbija kao neosnovanu žalbu tužioca i potvrđuje pomenutu prvostepenu presudu u stavu prvom , drugom i četvrtom izreke .
Preinačuje rešenje o troškovima spora sadržano u stavu 3. izreke prvostepene presude i tuženu Republiku Srbiju obavezuje da tužiocu pored dosuđenih troškova u iznosu od 187.675,00 dinara plati još i troškove u iznosu od 224.675,00 dinara , ukupno 412.350,00 dinara .
Protiv drugostepene presude blagovremene i dozvoljene revizije izjavljuju tužilac i tuženi Republika Srbija .
Tužilac reviziju izjavljuje zbog pogrešne primene materijalnog prava , a tužena zbog bitne povrede ZPP i pogrešne primene materijalnog prava .
Drugostepenu presudu tužilac pobija u delu u kome je odbijen u celosti tužbeni zahtev u odnosu na tuženu Opštinu Valjevo i u delu u kome je odbijen zahtev za dosudu kamate na dosuđenu glavnicu počev od utuženja pa do pravnosnažnog dosuđenja .
Revizijom pobija i rešenje o troškovima spora sadržano u stavu 4. izreke prvostepene presude kojim je obavezan da drugostepenoj Opštini Valjevo isplati parnične troškove .
Tužena drugostepenu presudu revizijom pobija u delu u kome je obavezana da plati pravnosnažno dosuđeni iznos glavnice i kamate i troškove spora .
Republički javni tužilac se o izjavljenim revizijama nije izjasnio .
Vrhovni kasacioni sud je ispitao drugostepenu presudu na način propisan članom 399. ZPP i odlučio kao u izreci revizijske presude iz sledećih razloga :
Revizija tužioca nije osnovana .
Osnovana je revizija tužene .
Nižestepene presude nisu zahvaćene bitnom povredom iz člana 361. stav 2. tačka 9. ZPP na koju se u revizijskom postupku pazi po službenoj dužnosti .
Na ostale bitne povrede koje mogu biti osnovan revizijski razlog tužena ne ukazuje .
U sporu po tužbi tužioca prvostepeni sud je utvrdio :
Presudom Vojnog suda valjevske vojne oblasti sudski broj 309/45 od 15. 5. 1945. godine Mihailo Rudić je osuđen zbog krivičnog dela ratnog zločina iz člana 13. i krivičnog dela narodnog neprijatelja iz člana 14. Uredbe o Vojnim sudovima i osuđen na kaznu smrti streljanjem uz trajan gubitak građanske časti i konfiskaciju celokupne pokretne i nepokretne imovine .
Viši vojni sud Jugoslavenske Armije je presudom II sudski br. 997/45 od 25. 6. 1945. godine odbio kao neosnovanu žalbu okrivljenog Mihaila Rudića i potvrdio pomenutu prvostepenu presudu .
Po pravnosnažnosti prvostepene presude ista je izvršena .
Osuđeni Mihailo Rudić je streljan .
Njegova pokretna i nepokretna imovina konfiskovana .
Konfiskacija je sprovedena rešenjem – zaključkom Sreskog suda u Valjevu od 19. 9. 1953. godine .
Vrhovni vojni tužilac je podigao zahtev za zaštitu zakonitosti 5. 12. 2001. godine , protiv pomenute prvostepene i drugostepene presude , a zbog povrede odredbi o ponavljanju krivičnog postupka u nadležnosti vojnih sudova i prekoračenju optužbe .
Zahtev je zasnovan na činjenicama da veće prvostepenog suda nije bilo propisno sastavljeno , da zapisnik o glavnom pretresu nije potpisao predsednik Vojnog suda kao presedatelj i da Živan Jeremić nije mogao biti predsednik veća zato što je u toku istrage bio istražitelj i obavio sve istražne radnje , te da nisu bili ispunjeni uslovi za ponavljanje krivičnog postupka , i da je optužba prekoračena .
Savezni sud presudom Kzs-51/2001 od 27. 4. 2002. godine uvažava podignuti zahtev za zaštitu zakonitosti Vrhovnog vojnog tužioca , ukida presudu Vojnog suda vojne oblasti sudski br. 309/45 od 15. 5. 1945. godine i Višeg vojnog suda Jugoslovenske Armije II sudski br. 997/45 od 25. 6. 1945. godine i predmet vraća Vojnom sudu u Beogradu na ponovno odlučivanje .
Vojni sud u Beogradu rešenjem Kv. br. 209/02 od 29. 10. 2002. godine , odlučuje da nema mesta optužbi i obustavlja krivični postupak po optužnici Vojnog tužioca u Valjevu Iz. br. 658/45 od 8. 5. 1945. godine protiv Mihaila Rudića , civila iz Valjeva , zbog krivičnog dela ratnog zločina i narodnog neprijatelja iz člana 13. i 14. Uredbe o vojnim sudovima , jer je zbog smrti optuženog isključeno krivično gonjenje .
Vrednost konfiskovane imovine koja ne može da se vrati u naturalnom obliku iznosi 6.468.816,00 dinara i 1.477.529,01 dinara , ukupno 7.946.345,11 dinara .
Tužilac je sin Mihaila Rudića bivšeg iz Valjeva .
Na osnovu tako utvrđenog činjeničnog stanja , nižestepeni sudovi su delimično usvojili tužbeni zahtev i obavezali tuženu Republiku Srbiju da tužiocu isplati protivvrednost konfiskovane imovine sa kamatom od dana utvrđenja njene vrednosti pa do isplate .
Prvostepeni sud obavezuje tuženu na isplatu dosuđenog iznosa na osnovu odredbe člana 210. stav 2. ZOO , protivvrednost konfiskovane imovine dosuđuje zato što je ukidanjem presuda vojnih sudova od 15. 5. i 25. 6. 1945. godine i obustavom krivičnog postupka protiv Mihaila Rudića otpao osnov za zadržavanje konfiskovane imovine .
Drugostepeni okružni sud u Valjevu potvrđuje prvostepenu presudu , odbija žalbu tužene i suprotno rezonu prvostepenog suda za dosuđivanje protivvrednosti konfiskovane imovine , pravni osnov za usvajanje tužbenog zahteva nalazi u odredbi člana 556. stav 1. Zakonika o krivičnom postupku ( „ Službeni list SRJ “ , br. 70/01 , 68/02 ; „ Službeni glasnik RS “ br. 58/04 , 85/05 , 115/05 i 49/07 ) .
Izražava pravni stav da se radi o šteti iz člana 558 stav 1. Zakonika o krivičnom postupku i da je visina štete odmerena i dosuđena na način propisan članom 185. i 189. ZOO .
Sa tog razloga drugostepeni sud ne prihvata odbranu tužene datu do zaključenja glavne rasprave i ponovljenu u žalbi koja je upućivala na primenu Zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine i na osnov te primene zakona odbijanje tužbenog zahteva .
Suprotno izraženom pravnom stavu drugostepenog suda , revizijski sud osnovanim smatra revizijske razloge vezane za primenu Zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine ( „ Službeni glasnik RS “ , br. 45/05 ) .
Članom 1. ove zakonske norme propisano je da se zakonom uređuje postupak prijavljivanja i evidentiranja imovine koja je na teritoriji Republike Srbije oduzeta bez naknade tržišne vrednosti ili pravične naknade , primenom propisa i akata o nacionalizaciji , agrarnoj reformi , konfiskaciji , sekvestraciji , eksproprijaciji i drugih propisa donetih i primenjivanih posle 9. 3. 1945. godine .
Propisana zakonska norma je potpuno jasna .
Njome je propisano prijavljivanje i evidentiranje imovine oduzete u Republici Srbiji i konfiskacijom na osnovu propisa primenjivanih posle 9. 3. 1945. godine .
Pravnom prethodniku tužioca , konfiskovana je imovina na osnovu Uredbe o vojnim sudovima od 8. 2. 1944. godine .
Kazna konfiskacije izrečena je presudama vojnih sudova od 15. 5. i 25. 6. 1945. godine i sprovedena rešenjem – zaključkom Sreskog suda u Valjevu od 19. 9. 1953. godine .
Nije sporno da je rešenjem Vojnog suda u Beogradu Kv. br. 209/02 od 29. 10. 2002. godine , odlučeno da nema mesta optužbi i da je obustavljen krivični postupak po optužnici Vojnog tužioca u Valjevu br. 658/45 od 8. 5. 1945. godine protiv tužiočeva oca Mihaila Rudića .
Krivični postupak je obustavljen zbog toga što je zbog smrti optuženog isključeno krivično gonjenje .
Kazna konfiskacije imovine izrečena je na osnovu Zakona o konfiskaciji imovine i izvršenju konfiskacije ( „ Službeni list FNRJ “ , br. 40/45 ) .
Izmene i dopune su propisane i objavljene u „ Službenom listu FNRJ “ br. 70/45 , Zakonom o potvrdi i izmenama i dopunama Zakona o konfiskaciji imovine i o izvršenju konfiskacije od 9. 6. 1945. godine , potvrđen je zakon sa izmenama i dopunama u izmenjenom i prečišćenom tekstu pod imenom : Zakon o konfiskaciji imovine i izvršenju konfiskacije .
Ovaj zakon je objavljen u „ Službenom listu FNRJ “ br. 61/46 .
Stupio je na snagu osmog dana po objavljivanju u „ Službenom listu FNRJ “ .
Kaznu konfiskacije izrekao je Vojni sud valjevske vojne oblasti , kao tada ovlašćeni državni organ i za krivična dela propisana u Uredbi o vojnim sudovima od 8. 2. 1944. godine .
Članom 7. Uvodnog zakonika za Zakonik o krivičnom postupku ( “ Službeni list FNRJ “ , br. 40/53 ) bilo je propisano da odredbi Zakonika o krivičnom postupku o naknadi štete neopravdano osuđenim licima primenjivaće se samo na slučajeve kad je pravnosnažna osuda donesena posle 1. 1. 1945. godine .
Zakonik o krivičnom postupku Republike Srbije u članu 573. stav 2. propisuje : „ U pogledu naknade štete neopravdano osuđenim i neosnovano lišenim slobode , odredba člana 7. Uvodnog zakona za Zakonik o krivičnom postupku ( „ Službeni list FNRJ “ , br. 40/53 primenjuje se i posle stupanja na snagu ovog zakonika , osim ako se drugačije predvidi saveznim zakonom iz stava 1. ovog člana “ .
Tužba u ovom sporu podneta je 12. 3. 2003. godine .
Prvostepena presuda u sporu po tužbi doneta je 12. 2. 2007. godine .
U vremenu od podnošenja tužbe , pa do donošenja prvostepene presude Narodna skupština Republike Srbije je 23. 5. 2005. godine proglasila Zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine .
Stoga se , ovaj zakon primenjuje i na tužioca .
Primenjuje se zbog toga što tužilac ceneći sve okolnosti ne može imati privilegovaniji položaj od lica na koja se odnosi Zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine .
Sva ova lica moraju imati jednak procesno-pravni i materijalno-pravni položaj .
To dalje podrazumeva da će se o njihovim pravima na povraćaj ili isplatu protivvrednosti oduzete imovine odlučiti na način kako to bude određeno posebnim zakonom donetim u smislu člana 9. ove zakonske norme .
To podrazumeva da je zahtev za sada preuranjen .
Sa tih iznetih razloga , revizijski sud smatra da je tužbeni zahtev preuranjen .
Sledom toga usvojena je revizija tužene , preinačene nižestepene presude u dosuđenom iznosu i tužbeni zahtev kao neosnovan odbijen .
Tako je odlučeno na osnovu procesnog ovlašćenja iz člana 407. stav 1. ZPP .
Obzirom da je uvažavanjem revizije , preinačavanjem nižestepenih presuda i odbijanjem tužbenog zahteva tužilac izgubio parnicu , nema prava na troškove spora .
To pravo ne pripada mu u smislu člana 149. stav 1. ZPP .
Tuženoj u smislu pomenute procesne norme pripada pravo na troškove spora , međutim , ona ih u smislu člana 159. stav 1. i 2. ZPP nije opredelila .
Stranka ima pravo na troškove spora prema uspehu u sporu samo ukoliko ih je opredelila .
Revizijski sud je zato na osnovu procesnog ovlašćenja iz člana 161. stav 2. a u vezi sa članom 149. stav 1. i 2. ZPP odlučio da svaka stranka snosi svoje troškove spora i preinačio nižestepene presude u delu rešenja o troškovima spora kojima je tužena obavezana da tužiocu plati troškove spora .
Predsednik veća – sudija
Petar Matić , s.r.