Gž. br. 9927/2002
U Ime Naroda
OKRUŽNI SUD U BEOGRADU , u veću sastavljenom od sudija : M. S. , predsednika veća , N. R. i Lj. E. , članova veća , u parnici tužioca Đ. V. iz Bileće , ulica Dubrava , Lamela-c , stan 3 , koga zastupa M. D. , adv. iz Beograda , ulica Obalskih radnika br. 3-a , protiv tužene turističke agencije " Falkon " iz Beograda , ulica Maršala Tolbuhina br. 68 , radi naknade štete , odlučujući o žalbi tužene protiv presude Trećeg opštinskog suda u Beogradu P. br. 474/2001 od 22. januara 2002. godine , u sednici veća održanoj dana 29. novembra 2002. godine , doneo je Presudu
ODBIJA SE žalba tužene , kao neosnovana i POTVRĐUJE presuda Trećeg opštinskog suda u Beogradu P. br. 474/2001 od 22. januara 2002. godine .
Obrazloženje
Presudom Trećeg opštinskog suda u Beogradu P. br. 474/2001 od 22. januara 2002. godine u stavu prvom izreke usvojen je tužbeni zahtev , pa je tužena obavezana da tužiocu plati iznos od 7.500,00 dinara sa zakonskom zateznom kamatom počev od 20. 11. 2000. godine , pa do isplate , a stavom drugim izreke i da mu nadoknadi troškove postupka u iznosu od 11.100,00 dinara , a sve u roku od 15 dana po pravnosnažnosti presude , pod pretnjom izvršenja .
Protiv navedene presude tužena je blagovremeno izjavila žalbu , pobijajući je zbog bitne povrede odredaba parničnog postupka , zbog pogrešno i nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja i zbog pogrešne primene materijalnog prava .
Tužilac je dostavio odgovor na žalbu .
Ispitujući pravilnost ožalbene presude na osnovu čl. 365 ZPP , Okružni sud je našao da žalba nije osnovana .
U prvostepenom postupku nema bitnih povreda odredaba parničnog postupka iz čl. 354 st. 2 ZPP , na koje Okružni sud pazi po službenoj dužnosti .
Prema činjeničnom stanju utvrđenom u prvostepenom postupku , dana 20. 11. 2000. godine devojka tuženog R. T. uplatila je za sebe i tužioca 500 nemačkih maraka na ime troškova ekskurzije do Istanbula .
Ugovoreni aranžman predviđao je prevoz autobusom do Istanbula i nazad i boravak u Istanbulu sa određenim brojem noćenja , doručkom i večerom .
Tužilac je krenuo na put autobusom tužene , ali je na zahtev vodiča tužene , sišao iz autobusa na jugoslovenskoj – bugarskoj granici budući da nije imao tranzitnu vizu za prolaz kroz Bugarsku , pošto je posedovao pasoš Republike Srpske , za čije državljane je ta viza bila neophodna .
Tužilac je ipak na određeni način stigao u Istanbul , ali nije prijavljen u hotelu u kome je bila smeštena grupa sa kojom je krenuo , već se samovoljno smestio u sobu , koja je određena njegovoj devojci , spavao je u krevetu sa svojom devojkom , a jednom – dvaput je uzeo obrok u tom hotelu .
Vratio se u Jugoslaviju o svom trošku .
Na osnovu takvog činjeničnog stanja , prvostepeni sud je utvrdio da tužena nije pružila tužiocu ugovorene usluge , nije mu obezbedila prevoz do Istanbula i nazad , nije mu obezbedila smeštaj u hotelu i doručak i večeru za sve vreme trajanja njihovog boravka u hotelu , iz kojih razloga je u obavezi da mu vrati uplaćeni iznos sa pripadajućom kamatom .
Okružni sud nalazi da je ovakva odluka prvostepenog suda pravilna i u skladu sa utvrđenim činjeničnim stanjem i primenjenim materijalnim pravom .
Naime , i po nalaženju ovog suda , pravilno je u prvostepenom postupku utvrđeno da tužena . iako je tužilac uredno i na vreme izvršio uplatu svih troškova putovanja , nije izvršila svoje ugovorene obaveze .
Okolnost što je tužilac boravio u istom hotelu , ne znači i da je troškove njegovog boravka snosila tužena , kako se to neosnovano ističe u žalbi , budući da tužena u vezi sa tim nije pružila nikakve dokaze , a nasuprot tome , iz takozvane roming liste , koju je priložio tužilac , prvostepeni sud je nesumnjivo utvrdio da se tužilac nije nalazio na spisku gostiju iz grupe koju je tužena dovela u hotel " Grand emin " u Istanbulu , u kojoj grupi se nalazila i tužiočeva devojka R. T. Iz iskaza tužioca saslušanog u svojstvu parnične stranke i svedokinje A. K. prvostepeni sud je nesumnjivo utvrdio da se radilo o dvokrevetnim sobama bez pomoćnog ležaja i da je tužilac koristio ležaj svoje devojke , što ukazuje da je u hotelu boravio ilegalno , a ne kao član grupe tužene za koju je tužena snosila troškove boravka .
Razlozi zbog kojih je došlo do situacije da tužilac nije mogao da koristi usluge koje je ugovorio sa tuženom i platio , ne utiču na donošenje drugačije odluke u ovoj pravnoj stvari .
Ovo stoga što iz spisa proizilazi da je tužena izdala tužiocu samo priznanicu od 20. 11. 2000. godine o plaćenim troškovima putovanja , dok ugovor ili potvrda o putovanju nisu prezentirani , što je protivno odredbama čl. 860 Zakona o obligacionim odnosima .
Sa druge strane prema čl. 864 istog Zakona , organizator putovanja je dužan da putniku pruži potrebno obaveštenje o cenama i uslovima prevoza , boravka i posebnih usluga , kao i obaveštenja koja se odnose na kvalitet prevoznih sredstava i smeštaja , monetarne i druge administrativne propise .
Očigledno je da tužena nije tako postupila , jer da jeste znala bi da tužilac poseduje pasoš Republike Srpske , za koji je potrebna tranzitna viza za prolazak kroz Bugarsku .
To proizilazi iz iskaza svedoka M. P. , koja je zaposlena kod tužene , koja je izjavila da je aranžman uplatila R. T. , koja joj nijednog trenutka nije rekla da tužilac poseduje pasoš Bosne i Hercegovine , ali se nije izjasnila i da li je takve podatke eventualno tražila od R. T. Prema čl. 872 Zakona o obligacionim odnosima , putnik je dužan da na traženje organizatora blagovremeno dostavi sve podatke potrebne za organizovanje putovanja , a posebno za pribavljanje prevoznih karata , rezervaciju za smeštaj , kao i isprave potrebne za prelazak preko granice .
To znači da je putnik dužan da navedeno učini na traženje organizatora , iz čega proizilazi obaveza organizatora da traži te podatke i da se stara o tome da ti podaci budu blagovremeno pribavljeni , a ne da se ostavlja putnicima na volju hoće li potrebne podatke prijavljivati ili ne .
Imajući u vidu prednje , Okružni sud nalazi da se iznos , koji je tužilac uplatio za aranžman , nalazi kod tužene bez pravnog osnova prema čl. 210 st. 2 Zakona o obligacionim odnosima , pa je tužena dužna da ga vrati tužiocu i to zajedno sa pripadajućom kamatom po čl. 214 istog Zakona , počev od dana uplate , 20. 11. 2000. godine , kao dana sticanja , pa do isplate , pri čemu se nesavesnost tužene ogleda upravo u nepostupanju po odredbama čl. 860 , 863 , kao i 872 navedenog Zakona .
Žalbeni navodi nisu osnovani .
Prema utvrđenom činjeničnom stanju , za dve osobe je R. T. platila tužiocu 500 nemačkih maraka , što u dinarskoj protivvrednosti iznosi 15.000,00 dinara , a za jednu osobu 7.500,00 dinara , a to je upravo iznos koji je tužena dužna da vrati tužiocu .
Zato su neosnovani žalbeni navodi da se ne zna cena aranžmana i na šta se odnosi dosuđeni iznos .
Da li je tužilac svojim sredstvima platio troškove svog boravka u hotelu " Grand emin " u Istanbulu , ili ne , bez značaja je , iz razloga što je u prvostepenom postupku utvrđeno da i te troškove tužena nije snosila .
Obzirom na citirane zakonske odredbe i označenu obavezu tužene , kao organizatora turističkog putovanja , bez uticaja su i žalbeni navodi da obrazloženje pobijane presude ne sadrži razloge o tome kada je tužena tačno saznala da tužilac nema jugoslovenski pasoš , odnosno nema tranzitnu vizu za prolaz kroz Bugarsku .
Tužiocu , pošto lično nije vršio uplatu cene aranžmana , nesumnjivo nisu uručeni opšti uslovi tužene , a tužena nije prezentirala dokaze ni da je te opšte uslove uručila R. T. , pa su zato neprihvatljivi i žalbeni navodi vezani za ove okolnosti .
Okolnost što R. T. nije saslušana kao svedok u prvostepenom postupku , ne dovodi u sumnju utvrđeno činjenično stanje .
Isto se odnosi i na žalbene navode da pobijana presuda nema razloga zašto prvostepeni sud nije poklonio veru iskazima zakonskog zastupnika tuženog i svedokinje M. P.
Nalazeći da su i ostali žalbeni navodi neosnovani , Okružni sud je primenom čl. 368 ZPP , odredio kao u izreci .
Potvrđena je i odluka o troškovima parničnog postupka primenom čl. 380 tačka 2 ZPP , pošto je u skladu sa brojem i vrstom radnji koje je tužilac u toku prvostepenog postupka obavio preko advokata i visinom sudske takse , koji troškovi su obračunati u skladu sa važećom Advokatskom i Taksenom tarifom i odredbama čl. 154 i 155 ZPP .