Valencià:
“La vil·la era una contraposició del modo de vida urbà, un lloc on dur una vida diferent a la que es porta en la ciutat i estar en contacte amb la naturalesa” ha explicat el professor Pablo González Tornel al començament de la seva conferència “La vil·la: entre la humanització de la naturalesa i la tornada de l’home al món natural” dins del curs d’estiu “Art, natura i jardins” que s’ha iniciat avui a la Facultat de Ciències Humanes i Socials de la Universitat Jaume I.

Abans d’iniciar un recorregut per algunes de les vil·les més destacades de l’època renaixentista, l’expert en Història de l’Art ha indicat que les primeres vil·les van ser les dels romans i ha citat la vil·la toscana de Settefinestre, una explotació agropecuària “permeable a una naturalesa encara no dominada” i construïda sobre una elevació que l’oferia una visió privilegiada del paisatge.
Tornel ha entrat a l’època renaixentista de la mà de la família Medici, una nissaga que va aprofitar la construcció de nombroses vil·les per estendre la seva influència en el ducat de la Toscana i ha parlat de la Vil·la Poggio, una construcció en forma d’hac sobre una plataforma que intenta recuperar l’esperit de les antigues vil·les romanes.
Per a parlar sobre les vil·les suburbanes, el professor Tornel ha elegit dos exemples: la Farnesina y la Vil·la Giulia. De la primera ha comentat que la seva planta és la mateixa de qualsevol casa de camp que coneixen avui dia i que el 70% del seu espai està concebut per al gaudiment de l’exterior. La casa comptava amb unes vistes privilegiades de la naturalesa i del riu Tiber i amb dos salons (la Lògia de la Galatea i la Lògia de la fabula d’Amor i Psique), que permeten l’esplai i la relació amb la vida natural.
La Vil·la Giulia té una estructura telescòpica que es converteix en una façana cap al pati, ha indicat González Tornel, qui ha afegit que “l’espai habitacional té una importància nul·la” a favor dels elements que estan en contacte amb la naturalesa, que també apareix en la decoració de les voltes.
Per últim, el professor ha mostrat el Palacio Farnese, una vil·la que “deixa de ser una estructura defensiva per convertir-se en una vil·la”, amb un clar desig d’enjardinar que es demostra en el treball arquitectònic realitzat per convertir els fosos i els precipicis; de la Vil·la del Tívoli, amb una zona enjardinada que no es pot gaudir des de la casa, però que són “els més rics en fonts i enginys hidràulics”; i de la Vil·la del Príncep Doria en Gènova, una successió de terrasses que baixa cap a la mar.
Imatges: http://www.uji.es/noticies/foto/num&id_a=29312482

Español:
"La vila era una contraposición del modo de vida urbano, un lugar donde llevar una vida diferente a la que se llevaen la ciudad y estar en contacto con la naturaleza” ha explicado el profesor Pablo González Tornel al comienzo de su conferencia “La villa: entre la humanización de la naturaleza y el retorno del hombre al mundo natural” dentro del curso de verano “Arte, naturaleza y jardines” que se ha iniciado hoy en la Facultad de Ciencias Humanas y Sociales de la Universitat Jaume I.

Antes de iniciar un recorrido por algunas de las villas más destacadas de la época renacentista, el experto en Historia del Arte ha indicado que las primeras villas fueron las de los romanos y ha citado la villa toscana de Settefinestre, una explotación agropecuaria “permeable a una naturaleza todavía no dominada” y construida sobre una elevación que le ofrecía una visión privilegiada del paisaje.
Tornel ha entrado en la época renacentista de la mano de la familia Medici, una saga que aprovechó la construcción de numerosas villas para extender su influencia en el ducado de la Toscana y ha hablado de la Villa Poggio, una construcción en forma de hache sobre una plataforma que intenta recuperar el espíritu de las antiguas villas romanas.
Para hablar sobre las villas suburbanas, el profesor Tornel ha elegido dos ejemplos: la Farnesina y la Villa Giulia. De la primera ha comentado que su planta es la misma que la de cualquier casa de campo de hoy en día y que el 70% de su espacio está concebido para el disfrute del exterior. La casa contaba con unas vistas privilegiadas de la naturaleza y del río Tíber y con dos salones (la Logia de la Galatea y la Logia de la fábula de Amor y Psique), que permiten el esparcimiento y la relación con la vida natural.
La Villa Giulia tiene una estructura telescópica que se convierte en una fachada hacia el patio, ha indicado González Tornel, quien ha añadido que “el espacio habitacional tiene una importancia nula” a favor de los elementos que están en contacto con la naturaleza, que también aparece en la decoración de las bóvedas.
 Por último, el profesor ha mostrado el Palacio Farnese, una vila que “deja de ser una estructura defensiva para convertirse en una vila”, con un claro deseo de ajardinar que se demuestra en el trabajo arquitectónico realizado para convertir los fosos y los precipicios;  de la Vila del Tívoli, con una zona ajardinada que no se puede disfrutar desde la casa, pero que son “los más ricos en fuentes e ingenios hidráulicos”; y de la Vila del Príncipe Doria en Génova, una sucesión de terrazas que baja hacia el mar.
Imágenes: http://www.uji.es/noticies/foto/num&id_a=29312482