Valencià:
El doctor en Sociologia per la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED), Javier Gil, ha analitzat la realitat del sector del turisme i com s'ha vist afectada per la crisi econòmica en el II Simposi Internacional: Ètica del Turisme, organitzat per l'UJI, l'Agència Valenciana de Turisme i el Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats, i que ha estat inaugurat pel secretari autonòmic de Turisme de la Comunitat Valenciana, Francesc Colomer.
La ponència de Gil s'ha centrat en la seua tesi doctoral que pivota sobre l'empresa de lloguer d'allotjament Airbnb com a exemple de la transformació neoliberal a través del turisme en un context de crisi. Ha declarat: «Airbnb s'ha convertit en el gran reflex dels processos i canvis entorn del treball, consum i relacions socials que han tingut lloc a partir del 2008». El sociòleg ha subratllat la importància de la retòrica de l'empresa, basada en «discursos afectius, socials i de cura» i en una economia sostenible i col·laborativa que «invisibilitza la part mercantil del procés».
«És un discurs naíf i, fins i tot, perillós, que ven una democratització de l'hostalatge, suport al comerç local i impacte mediambiental positiu», ha afirmat. No obstant això, Gil puntualitza: «Perquè aquests valors s'aconseguiren en la realitat la seua activitat deuria centrar-se en l'hostalatge de casa de particulars, no d'empreses; en barris no turístics; en què els hostes i els amfitrions compartisquen l'habitatge; i en el lloguer d'habitacions, no d'habitatges sencers», punts bàsics perquè Airbnb «siga realment una empresa d'economia col·laborativa», però que es contradiuen amb les dades obtingudes en l'anàlisi quantitativa de la tesi de Gil.
Estadísticament, predominen els lloguers d'allotjaments sencers en els quals l'hoste no entra en contacte social amb l'amfitrió. Existeixen també molts amfitrions que són empreses de lloguer i no particulars. El resultat: «Pocs actors controlen gran part d'un mercat d'hostalatge que, a més, se centra en la seua majoria en territoris turístics. Veiem que Airbnb no trenca amb els models econòmics tradicionals».
Per al sociòleg l'amfitrió és «un treballador encobert no reconegut ni laboralment ni judicialment que ha de crear una sensació familiar, íntima i de confiança amb l'hoste amagant la seua motivació econòmica». Gil ha remarcat que per a l'empresa i els seus amfitrions els habitatges funcionen més com un bé d'inversió i no com un de consum col·laboratiu: «La seua retòrica s'enfronta amb les dades. Intenta legitimar una relació mercantil amb valors socials relacionats amb la cura als quals afigen un valor».
Després de presentar una sèrie d'entrevistes realitzades per a la seua tesi, Gil ha postil·lat: «Existeix un xicotet sector d'amfitrions que no especulen i sí que porten a la pràctica els discursos de cura i intimitat d'Airbnb, encara que solen ser casos motivats per raons econòmiques». En aquest sentit, ha sintetitzat aquests casos en dos tipus: famílies acomodades que per la crisi no aconsegueixen accedir a l'allotjament que desitgen i utilitzen l'empresa per a ascendir socialment o persones precàries que necessiten aqueixa ajuda econòmica per a mantindre la llar.
«Hi ha gent empobrida que troba benefici en el seu quotidianitat. S'inverteix la lògica de les funcions normals de l'hostalatge. L'amfitrió no tria la seua pròpia rutina, la gestiona al voltant de les possibilitats econòmiques del seu allotjament», ha remarcat el sociòleg de la UNED, que conclou: «La sociabilització dels amfitrions es mesuren en termes econòmics i logístics per a acabar racionalitzant la intimitat. La realitat de l'empresa és que es distancia dels discursos afectius de la seua retòrica i s'acosta a les lògiques econòmiques i les relacions mercantils».
Fotografies

Español:
El doctor en Sociología por la Universidad Nacional de Educación a Distancia (UNED), Javier Gil, ha analizado la realidad del sector del turismo y cómo se ha visto afectada por la crisis económica en el II Simposio Internacional: Ética del Turismo, organizado por la UJI, la Agencia Valenciana de Turismo y el Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades, y que ha estado inaugurado por el secretario autonómico de Turismo de la Comunidad Valenciana, Francesc Colomer.
La ponencia de Gil se ha centrado en su tesis doctoral que pivota sobre la empresa de alquiler de alojamiento Airbnb como ejemplo de la transformación neoliberal a través del turismo en un contexto de crisis. Ha declarado: «Airbnb se ha convertido en el gran reflejo de los procesos y cambios en torno al trabajo, consumo y relaciones sociales que han tenido lugar a partir del 2008». El sociólogo ha subrayado la importancia de la retórica de la empresa, basada en «discursos afectivos, sociales y de cuidado» y en una economía sostenible y colaborativa que «invisibiliza la parte mercantil del proceso».
«Es un discurso naíf e, incluso, peligroso, que vende una democratización del hospedaje, apoyo al comercio local e impacto medioambiental positivo», ha afirmado. Sin embargo, Gil puntualiza: «Para que estos valores se consiguieran en la realidad su actividad debería centrase en el hospedaje de casa de particulares, no de empresas; en barrios no turísticos; en que los huéspedes y los anfitriones compartan la vivienda; y en el alquiler de habitaciones, no de viviendas enteras», puntos básicos para que Airbnb «sea realmente una empresa de economía colaborativa», pero que se contradicen con los datos obtenidos en el análisis cuantitativo de la tesis de Gil. Estadísticamente, predominan los alquileres de alojamientos enteros en los que el huésped no entra en contacto social con el anfitrión. Existen también muchos anfitriones que son empresas de alquiler y no particulares. El resultado: «Pocos actores controlan gran parte de un mercado de hospedaje que, además, se centra en su mayoría en territorios turísticos. Vemos que Airbnb no rompe con los modelos económicos tradicionales».
Para el sociólogo el anfitrión es «un trabajador encubierto no reconocido ni laboralmente ni judicialmente que debe crear una sensación familiar, íntima y de confianza con el huésped escondiendo su motivación económica». Gil ha remarcado que para la empresa y sus anfitriones las viviendas funcionan más como un bien de inversión y no como uno de consumo colaborativo: «Su retórica se enfrenta con los datos. Intenta legitimar una relación mercantil con valores sociales relacionados con el cuidado a los que añaden un valor».
Tras presentar una serie de entrevistas realizadas para su tesis, Gil ha apostillado: «Existe un pequeño sector de anfitriones que no especulan y sí llevan a la práctica los discursos de cuidado e intimidad de Airbnb, aunque suelen ser casos motivados por razones económicas». En este sentido, ha sintetizado estos casos en dos tipos: familias acomodadas que por la crisis no consiguen acceder al alojamiento que desean y utilizan la empresa para ascender socialmente o personas precarias que necesitan esa ayuda económica para mantener el hogar.
«Hay gente empobrecida que encuentra beneficio en su cotidianeidad. Se invierte la lógica de las funciones normales del hospedaje. El anfitrión no elige su propia rutina, la gestiona alrededor de las posibilidades económicas de su alojamiento», ha remarcado el sociólogo de la UNED, que concluye: «La sociabilización de los anfitriones se miden en términos económicos y logísticos para terminar racionalizando la intimidad. La realidad de la empresa es que se distancia de los discursos afectivos de su retórica y se acerca a las lógicas económicas y las relaciones mercantiles».
Fotografías