Valencià:
Una investigació desenvolupada des del Departament de Traducció i Comunicació de la Universitat Jaume I de Castelló (UJI) explora les referències mèdiques en l’obra del dramaturg anglès William Shakespeare. El professor de Traducció i Comunicació Vicent Montalt publica una sèrie d’articles en la revista Panace@ on aprofundeix en els ponts entre el teatre i la medicina mitjançant un enfocament innovador en l’estudi de l’obra del clàssic anglès en el marc de la tendència anglosaxona coneguda com medical humanities.
L’obra de Shakespeare (1564-1616) és per a Montalt «una espècie de laboratori en tant que el dramaturg experimenta ’com un científic amb els cossos, les emocions, els sentiments, les idees, la política, qualsevol aspecte rellevant per a l’ésser humà». En conseqüència, una millor comprensió dels mètodes compositius del dramaturg ’anglès i de com enllaça els diferents plànols –corporal, físic, polític i estètic– «pot inspirar models de pensament i de comunicació extrapolables i adaptables al món actual», afegeix.
Aquest autor, referent de la literatura universal, està, segons Montalt, «totalment trufat de referències mèdiques en totes les seues obres: Hamlet és el cas més conegut, però també hi són a Ricard II, Ricard III, Coriolà, Romeu i Julieta, El rei Lear, La tempestat, Enric V, Enric VIII, Somni d’una nit d’estiu, Juli Cèsar, Troilos i Crèssida, per citar-ne algunes, i fins i tot als sonets. Allà on busques en trobes i, a més, en el sentit ampli, en al·lusió al cos i les seues transformacions; a la ment; a les emocions i els sentiments». En definitiva, assevera el professor de l’UJI, l’obra shakespeariana és «un gran compendi d’aspectes que tenen a veure amb la salut i la malaltia en els plànols físic, psíquic i social».
Un dels focus principals de les investigacions de Vicent Montalt és que Shakespeare no sols estava fascinat per la medicina del seu temps, sinó que gaudia d’amplis coneixements mèdics adquirits per diverses vies, un potent recurs que li permet vessar sobre la pàgina i sobre l’escenari una concepció antropològica de la realitat de caràcter fenomenològic, fisicista i empirista.
Segons els treballs del professor Montalt, en la construcció del seu ’univers estètic, polític i psicològic, William Shakespeare fa servir una gran diversitat de metàfores, imatges, símils, analogies, comparacions i referències més o menys directes relatives a la salut i la malaltia. Per exemple, en la tragèdia històrica de Ricard II es serveix de xarxes conceptuals com ara la formada per còlera, sagnia, incisió, pacient, purga o metge, per a construir les esferes física, emocional, mental i política dels personatges de l’obra i mostrar-les a un públic àvid de nous coneixements i experiències.
Afirma el professor Montalt que la seua activitat com a traductor, docent i investigador en el camp de la traducció cientificotècnica i mèdica «ha sigut un element clau per a estudiar Shakespeare des d’aquesta perspectiva innovadora». També subratlla que les investigacions del neuròleg i director de l’Institut del Cervell i la Creativitat de la Universitat de Califòrnia Meridional, Antonio Damasio, han sigut molt inspiradores per a ell en el redescobriment de Shakespeare des de l’òptica científica i mèdica.
PONTS ENTRE EL TEATRE I LA MEDICINA
Un dels objectius primordials de la investigació de Vicent Montalt, a més de «restablir els ponts oblidats entre el teatre i la medicina», ha sigut la reivindicació d’una millor comprensió de l’obra de Shakespeare des de l’òptica científica i mèdica perquè l’autor «és un protocientífic del cos, de la ment i de la societat. És un autor visionari que, com Galileu, Spinoza, Leibniz i tants altres, ens fa arribar la seua perspectiva al present i el traspassa; els seus personatges exploren un gran ventall de situacions i de possibilitats de comportament i interacció». De fet, aquestes creacions dramatúrgiques són resultat del moment històric que va viure el dramaturg a Londres, «una època d’intensa ebullició i revolució científica que ell, com a observador de la realitat, incorpora a la seua obra i transforma en teatre; així, alhora, podem aproximar-nos al coneixement mèdic del seu temps», explica.
Vicent Montalt és professor titular del Departament de Traducció i Comunicació de la Universitat Jaume I de Castelló. També és professor convidat habitual de University College London i conferenciant en diverses universitats europees. Format com a traductor teatral a l’Institut Shakespeare de la Universitat de València, és autor d’una tesi doctoral sobre Shakespeare, oralitat i intertextualitat (1996). Dirigeix el Màster en Traducció Medicosanitària de l’UJI (membre de la xarxa EMT de la Comissió Europea) i forma part del grup d’investigació GENTT (www.gentt.uji.es), on en l’actualitat és investigador principal de dos projectes sobre comunicació clínica en contextos multiculturals i multilingües centrats en l’ús de dramatúrgies com a metodologies innovadores. És membre d’un projecte Explora sobre llenguatge i cultura de la salut, amb participació d’investigadors de diverses universitats de l’estat espanyol, i també de l’Institut Interuniversitari de Llengües Modernes Aplicades (IULMA). És autor de nombrosos articles i llibres sobre traducció teatral, científica i mèdica, comunicació medicosanitària, bibliometria, pedagogia de la traducció en línia, i Shakespeare i la medicina. En l’actualitat, realitza una estada d’investigació en l’Institut López Piñero d’Història de la Medicina i de la Ciència, de la Universitat de València.
Videonotícia
 
Accés en línia als articles complets:
http://www.medtrad.org/panacea/IndiceGeneral/n41_tribuna_montalt.pdf
http://www.tremedica.org/panacea/IndiceGeneral/n43_tribuna-VMontalt.pdf

Español:
Una investigación desarrollada desde el Departamento de Traducción y Comunicación de la Universitat Jaume I de Castelló (UJI) explora las referencias médicas en la obra del dramaturgo inglés William Shakespeare. El profesor de Traducción y Comunicación Vicent Montalt publica una serie de artículos en la revista Panace@ donde profundiza en los puentes entre el teatro y la medicina mediante un enfoque innovador en el estudio de la obra del clásico inglés en el marco de la tendencia anglosajona conocida como medical humanities.
La obra de Shakespeare (1564-1616) es para Montalt «una especie de laboratorio en tanto que el dramaturgo experimenta como un científico con los cuerpos, las emociones, los sentimientos, las ideas, la política, cualquier aspecto relevante para el ser humano». En consecuencia, una mejor comprensión de los métodos compositivos del dramaturgo inglés y de cómo enlaza los diferentes planos –corporal, físico, político y estético– «puede inspirar modelos de pensamiento y de comunicación extrapolables y adaptables al mundo actual», añade.
Este autor, referente de la literatura universal, está, según Montalt, «totalmente trufado de referencias médicas en todas sus obras: Hamlet es el caso más conocido, pero también están en Ricardo II, Ricardo III, Coriolano, Romeo y Julieta, El rey Lear, La tempestad, Enrique V, Enrique VIII, Sueño de una noche de verano, Julio César, Troilo y Crésida, por citar algunas, e incluso en los sonetos. Allá donde buscas, encuentras y, además, en el sentido amplio, en alusión al cuerpo y sus transformaciones; a la mente; a las emociones y los sentimientos». En definitiva, asevera el profesor de la UJI, la obra shakespeariana es «un gran compendio de aspectos que tienen que ver con la salud y la enfermedad en los planos físico, psíquico y social».
Uno de los focos principales de las investigaciones de Vicent Montalt es que Shakespeare no sólo estaba fascinado por la medicina de su tiempo, sino que disfrutaba de amplios conocimientos médicos adquiridos por varias vías, un potente recurso que le permite verter sobre la página y sobre el escenario una concepción antropológica de la realidad de carácter fenomenológico, fisicista y empirista.
Según los trabajos del profesor Montalt, en la construcción de su universo estético, político y psicológico, William Shakespeare usa una gran diversidad de metáforas, imágenes, símiles, analogías, comparaciones y referencias más o menos directas relativas a la salud y la enfermedad. Por ejemplo, en la tragedia histórica de Ricardo II se sirve de redes conceptuales como la formada por cólera, sangría, incisión, paciente, purga o médico, para construir las esferas física, emocional, mental y política de los personajes de la obra y mostrarlas a un público ávido de nuevos conocimientos y experiencias.
Afirma el profesor Montalt que su actividad como traductor, docente e investigador en el campo de la traducción científico-técnica y médica «ha sido un elemento clave para estudiar a Shakespeare desde esta perspectiva innovadora». También subraya que las investigaciones del neurólogo y director del Instituto del Cerebro y la Creatividad de la Universidad de California Meridional, Antonio Damasio, han sido muy inspiradoras para él en el redescubrimento de Shakespeare desde la óptica científica y médica.
PUENTES ENTRE EL TEATRO Y LA MEDICINA
Uno de los objetivos primordiales de la investigación de Vicent Montalt, además de «restablecer los puentes olvidados entre el teatro y la medicina», ha sido la reivindicación de una mejor comprensión de la obra de Shakespeare desde la óptica científica y médica porque el autor «es un protocientífico del cuerpo, de la mente y de la sociedad. Es un autor visionario que, como Galileo, Spinoza, Leibniz y tantos otros, nos hace llegar su perspectiva al presente y lo traspasa; sus personajes exploran un gran abanico de situaciones y de posibilidades de comportamiento e interacción». De hecho, estas creaciones dramatúrgicas son resultado del momento histórico que vivió el dramaturgo en Londres, «una época de intensa ebullición y revolución científica que él, como observador de la realidad, incorpora a su obra y transforma en teatro; así, a la vez, podemos aproximarnos al conocimiento médico de su tiempo», explica.
Vicent Montalt es profesor titular del Departamento de Traducción y Comunicación de la Universitat Jaume I de Castelló. También es profesor invitado habitual del University College London y conferenciante en varias universidades europeas. Formado como traductor teatral en el Instituto Shakespeare de la Universitat de València, es autor de una tesis doctoral sobre Shakespeare, oralidad e intertextualdad (1996). Dirige el Máster en Traducción Médico-sanitaria de la UJI (miembro de la red EMT de la Comisión Europea) y forma parte del grupo de investigación GENTT (www.gentt.uji.es), donde en la actualidad es investigador principal de dos proyectos sobre comunicación clínica en contextos multiculturales y multilingües centrados en el uso de dramaturgias como metodologías innovadoras. Es miembro de un proyecto Explora sobre lenguaje y cultura de la salud, con participación de investigadores de varias universidades del Estado español, y también del Instituto Interuniversitario de Lenguas Modernas Aplicadas (IULMA). Es autor de numerosos artículos y libros sobre traducción teatral, científica y médica, comunicación médico-sanitaria, bibliometría, pedagogía de la traducción en línea, y Shakespeare y la medicina. En la actualidad, realiza una estancia de investigación en el Instituto López Piñero de Historia de la Medicina y de la Ciencia, de la Universitat de València.
Videonoticia
Acceso en línea a los artículos completos:
http://www.medtrad.org/panacea/IndiceGeneral/n41_tribuna_montalt.pdf
http://www.tremedica.org/panacea/IndiceGeneral/n43_tribuna-VMontalt.pdf