Valencià:
Investigadors i investigadores de la Institució Milá i Fontanals (IMF) i de l'Institut d'Arqueologia (IAM), del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC), al costat de científics del Museu de l'Evolució Humana (MEH), la Facultat de Veterinària de la Universitat d'Extremadura (UEx), el Centre Mixt UCM-ISCIII d'Evolució i Comportaments Humans de Madrid, el Laboratori d'Arqueologia Prehistòrica de la Universitat Jaume I de Castelló (UJI) i de la Facultat de Ciències Geològiques de la Universitat Complutense de Madrid (UCM), han participat en el major estudi genètic realitzat fins al moment, gràcies al qual s'ha pogut determinar que els cavalls dels quals descendeixen tots els cavalls domèstics actuals es van domesticar per primera vegada en les estepes al nord del Caucas i, des d'ací, es van estendre a altres regions d'Àsia i Europa. Amb aquest estudi es posa fi a un llarg debat entorn del lloc i la cronologia en la qual es documenten les primeres evidències de domesticació dels cavalls que van originar les poblacions actuals, així com a les preguntes que giren entorn del moment en què aquest procés de domesticació va començar a estendre's a altres regions del planeta, substituint altres tipus de cavalls existents en aquell moment. Els resultats han sigut publicats en el número del mes d'octubre de la prestigiosa revista internacional Nature. 
Per a arribar a aquesta conclusió ha fet falta un equip compost per 114 institucions i 162 investigadors especialitzats en arqueologia, paleogenètica i lingüística, liderats pel professor Ludovic Orlando, investigador del CNRS i investigador principal del Projecte ERC-PEGASUS, encarregat al costat del France Genomique-Projecte Bucéphale, del finançament de la investigació. L'estudi ha inclòs la seqüenciació del genoma de 273 restes de cavalls que van poblar diverses regions d'Euràsia en un arc cronològic que s'estén entre els 50.000 i els 200 anys a.C. Tota la informació genètica ha sigut seqüenciada en el Centre for Anthropobiology and Genomics of Toulouse, CAGT (CNRS/Universitat de Tolosa III–Paul Sabatier) i Genoscope (CNRS/CEA/Universitat d'Évry), abans de ser comparada amb els genomes dels cavalls domèstics moderns. Gràcies a l'àmplia bateria d'anàlisis estadístiques realitzades, ha pogut constatar-se que entre el 2200 i el 2000 a.C. es va produir un dràstic canvi en el qual el perfil genètic existent en les estepes pòntiques va començar a estendre's més enllà de la seua regió d'origen, reemplaçant en uns pocs segles a totes les poblacions de cavalls salvatges des de l'Atlàntic fins a Mongòlia.
Segons L. Orlando, «s'ha vist que aquest reemplaçament en la composició genètica de les poblacions euroasiàtiques està associat a diferències genòmiques significatives entre aquest nou tipus de cavall i els cavalls de les poblacions que van desaparèixer. D'una banda, aquest nou tipus de cavall procedent de les estepes del nord del Caucas tenia un comportament més dòcil i, d'altra banda, una constitució més robusta en l'esquelet vertebral». Els investigadors han suggerit que aquestes característiques van ser el detonant de l'èxit en la selecció d'aquests animals, en un moment en el qual els viatges amb cavalls van començar a generalitzar-se per Euràsia.
Segons Pablo Librado (CNRS), primer autor d'aquesta investigació, «a més, aquest estudi ha posat de manifest que la distribució d'aquest nou tipus de cavall per Àsia coincideix amb l'aparició dels carros lleugers i amb la difusió de les llengües indoiranianes. Per contra, la migració de les poblacions indoeuropees des de la zona de les estepes al cor d'Europa durant el tercer mil·lenni a.C., no va tenir aquest nou tipus de cavall com a vector de la seua expansió. Aquest resultat demostra la importància d'incorporar també la història genètica dels animals quan s'analitza la dimensió de les migracions humanes i els contactes interculturals».
Entre els individus analitzats hi ha èquids procedents de diversos jaciments de la península Ibèrica, entre els quals podem destacar Casas del Turuñuelo (Guareña, Badajoz) i Cova Fosca (Alt Maestrat, Castelló).
La Cova Fosca va ser excavada per Francesc Gusi i Carmen Olaria. Segons C. Olaria, catedràtica de Prehistòria de l'UJI i coautora d'aquest estudi, «la Cova Fosca té un registre arqueozoològic holocè molt ric. Vam poder identificar restes de cavall en nivells del Neolític antic, un tàxon molt rar de trobar en els jaciments ibèrics d'aquesta època. Aquesta singularitat ens va permetre publicar fa anys al costat de Jaime Lira Garrido i Juan Luis Arsuaga les primeres seqüències mitocondrials de cavalls d'aquest lloc». Segons J.L. Arsuaga, director científic del Museu de l'Evolució Humana, catedràtic de Paleontologia de la UCM, director del Centre Mixt UCM-ISCIII i coautor d'aquest estudi, «a la Cova Fosca trobem un llinatge mitocondrial únic i exclusiu d'Ibèria que en l'actualitat apareix en molt pocs cavalls, tots ibèrics o d'origen ibèric. En aquest nou estudi preteníem revelar els secrets genòmics de la Cova Fosca».
Construint Tartessos i Casas del Turuñuelo
Casas del Turuñuelo és un dels descobriments més impactants de l'arqueologia peninsular dels últims anys. Les seues excavacions es desenvolupen sota un projecte dirigit des del IAM-CSIC i estan sent codirigides per Esther Rodríguez González i Sebastián Celestino, també investigadors del IAM-CSIC. Segons Esther Rodríguez González, coautora d'aquest nou estudi, «Turuñuelo és un complex arquitectònic de mitjans del primer mil·lenni a.C. pertanyent a la cultura de Tartessos on hem trobat la major hecatombe documentada fins avui en un jaciment de la protohistòria mediterrània. Aquest sacrifici massiu destaca per la gran quantitat d'èquids que s'han diferenciat al pati d'aquest lloc. Per a aquest estudi en seleccionem l'Èquid 4». Segons afirma Sebastián Celestino, també coautor d'aquesta investigació, «al voltant de Turuñuelo s'ha creat un equip multidisciplinari d'especialistes de les humanitats i les biociències que estan generant un intercanvi constant d'informació i d'idees, oferint un gran enfocament multidisciplinari a l'estudi d'aquest jaciment».
Entre les línies d'investigació de «Construint Tartessos» destaca l'estudi genètic d'aquests èquids sacrificats, del qual s'encarrega Jaime Lira Garrido (UEx/Centre Mixt UCM-ISCIII), qui és coautor d'aquest estudi i afirma que «aquest últim treball dirigit pel professor Orlando ha permès, a més, aprofundir en la història evolutiva dels cavalls ibèrics. En un estudi anterior, Orlando i el seu equip van descobrir que en la península Ibèrica es va desenvolupar un llinatge genòmic ara extint i molt diferent de la resta de llinatges de cavalls euroasiàtics antics i moderns descrits fins avui. L'origen evolutiu d'aquest llinatge i les causes que van portar a la seua desaparició encara no les coneixem. No obstant això, hem pogut identificar en la mostra neolítica de la Cova Fosca les evidències més antigues d'aquest llinatge extint i que l'Èquid 4 de Turuñuelo era, no obstant això, descendent d'aquest nou tipus de cavall que es va distribuir tan ràpidament pel món conegut fa uns 4.000 anys».
Aquest estudi ha sigut finançat principalment pel Consell Europeu d'Investigació (Projecte PEGASUS) i France Genomique (Projecte Bucéphale).
Referència:
Librado, P., (…), Orlando, Ludovic (2021). "The origins and spread of domestic horses from the Western Eurasian steppes". Nature, 20/10/2021.
DOI:
10.1038/s41586-021-04018-9
Ressenyes fotografies:
Ramat de cavalls a les estepes de Mongòlia, la Xina / Ludovic Orlando, juliol de 2019.
Vista 3D del sacrifici d'animals documentat al pati de l'edifici de Casas del Turuñuelo (Guareña, Badajoz) / Projecte «Construint Tartessos» (IAM–CSIC).

Español:
Investigadores e investigadoras de la Institución Milá y Fontanals (IMF) y del Instituto de Arqueología (IAM), del Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC), junto a científicos del Museo de la Evolución Humana (MEH), la Facultad de Veterinaria de la Universidad de Extremadura (UEx), el Centro Mixto UCM-ISCIII de Evolución y Comportamientos Humanos de Madrid, el Laboratorio de Arqueología Prehistórica de la Universitat Jaume I de Castellón (UJI) y de la Facultad de Ciencias Geológicas de la Universidad Complutense de Madrid (UCM), han participado en el mayor estudio genético realizado hasta el momento, gracias al cual se ha podido determinar que los caballos de los que descienden todos los caballos domésticos actuales se domesticaron por primera vez en las estepas al norte del Cáucaso y, desde ahí, se extendieron a otras regiones de Asia y Europa. Con este estudio se pone fin a un largo debate en torno al lugar y la cronología en la que se documentan las primeras evidencias de domesticación de los caballos que originaron a las poblaciones actuales, así como a las preguntas que giran en torno al momento en el que este proceso de domesticación comenzó a extenderse a otras regiones del planeta, sustituyendo a otros tipos de caballos existentes en aquel momento. Los resultados han sido publicados en el número del mes de octubre de la prestigiosa revista internacional Nature. 
Para llegar a esta conclusión ha hecho falta un equipo compuesto por 114 instituciones y 162 investigadores especializados en arqueología, paleogenética y lingüística, liderados por el profesor Ludovic Orlando, investigador del CNRS e investigador principal del Proyecto ERC-PEGASUS, encargado junto a France Genomique-Proyecto Bucéphale, de la financiación de la investigación. El estudio ha incluido la secuenciación del genoma de 273 restos de caballos que poblaron diversas regiones de Eurasia en un arco cronológico que se extiende entre los 50.000 y los 200 años a.C. Toda la información genética ha sido secuenciada en el Centre for Anthropobiology and Genomics of Toulouse, CAGT (CNRS/Universidad de Toulouse III–Paul Sabatier) y Genoscope (CNRS/CEA/Universidad de Évry), antes de ser comparada con los genomas de los caballos domésticos modernos. Gracias a la amplia batería de análisis estadísticos realizados, ha podido constatarse que entre el 2200 y el 2000 a.C. se produjo un drástico cambio en el que el perfil genético existente en las estepas pónticas comenzó a extenderse más allá de su región de origen, reemplazando en unos pocos siglos a todas las poblaciones de caballos salvajes desde el Atlántico hasta Mongolia.
Según L. Orlando, «se ha visto que este reemplazamiento en la composición genética de las poblaciones euroasiáticas está asociado a diferencias genómicas significativas entre este nuevo tipo de caballo y los caballos de las poblaciones que desaparecieron. Por un lado, este nuevo tipo de caballo procedente de las estepas del norte del Cáucaso tenía un comportamiento más dócil y, por otro lado, una constitución más robusta en el esqueleto vertebral». Los investigadores han sugerido que estas características fueron el detonante del éxito en la selección de estos animales, en un momento en el que los viajes con caballos empezaron a generalizarse por Eurasia.
Según Pablo Librado (CNRS), primer autor de esta investigación, «además, este estudio ha puesto de manifiesto que la distribución de este nuevo tipo de caballo por Asia coincide con la aparición de los carros ligeros y con la difusión de las lenguas indoiranias. Por el contrario, la migración de las poblaciones indoeuropeas desde la zona de las estepas al corazón de Europa durante el tercer milenio a.C., no tuvo a este nuevo tipo de caballo como vector de su expansión. Este resultado demuestra la importancia de incorporar también la historia genética de los animales cuando se analiza la dimensión de las migraciones humanas y los contactos interculturales».
Entre los individuos analizados se encuentran équidos procedentes de diversos yacimientos de la península Ibérica, entre los que podemos destacar Casas del Turuñuelo (Guareña, Badajoz) y la Cova Fosca (Alt Maestrat, Castelló).
La Cova Fosca fue excavada por Francesc Gusi y Carmen Olaria. Según C. Olaria, catedrática de Prehistoria de la UJI y coautora de este estudio, «la Cova Fosca tiene un registro arqueozoológico holoceno muy rico. Pudimos identificar restos de caballo en niveles del Neolítico antiguo, un taxón muy raro de encontrar en los yacimientos ibéricos de esta época. Esta singularidad nos permitió publicar hace años junto a Jaime Lira Garrido y Juan Luis Arsuaga las primeras secuencias mitocondriales de caballos de este lugar». Según J.L. Arsuaga, director científico del MEH, catedrático de Paleontología de la UCM, director del Centro Mixto UCM-ISCIII y coautor de este estudio, «en la Cova Fosca encontramos un linaje mitocondrial único y exclusivo de Iberia que en la actualidad aparece en muy pocos caballos, todos ibéricos o de origen ibérico. En este nuevo estudio pretendíamos desvelar los secretos genómicos de la Cova Fosca».
Construyendo Tartessos y Casas del Turuñuelo
Casas del Turuñuelo es uno de los descubrimientos más impactantes de la arqueología peninsular de los últimos años. Sus excavaciones se desarrollan bajo un proyecto dirigido desde el IAM-CSIC y están siendo codirigidas por Esther Rodríguez González y Sebastián Celestino, también investigadores del IAM-CSIC. Según Esther Rodríguez González, coautora de este nuevo estudio, «Turuñuelo es un complejo arquitectónico de mediados del primer milenio a.C. perteneciente a la cultura de Tartessos donde hemos encontrado la mayor hecatombe documentada hasta la fecha en un yacimiento de la protohistoria mediterránea. Este sacrificio masivo destaca por la gran cantidad de équidos que se han diferenciado en el patio de este lugar. Para este estudio seleccionamos al Équido 4». Según afirma Sebastián Celestino, también coautor de esta investigación, «alrededor del Turuñuelo se ha creado un equipo multidisciplinar de especialistas de las humanidades y las biociencias que están generando un intercambio constante de información y de ideas, ofreciendo un gran enfoque multidisciplinar al estudio de este yacimiento».
Entre las líneas de investigación de «Construyendo Tartessos», destaca el estudio genético de estos équidos sacrificados, del que se encarga J. Lira Garrido (UEx/Centro Mixto UCM-ISCIII), quien es coautor de este estudio y explica que «este último trabajo dirigido por el profesor Orlando ha permitido, además, profundizar en la historia evolutiva de los caballos ibéricos. En un estudio anterior, Orlando y su equipo descubrieron que en la península ibérica se desarrolló un linaje genómico ahora extinto y muy diferente del resto de linajes de caballos euroasiáticos antiguos y modernos descritos hasta la fecha. El origen evolutivo de este linaje y las causas que llevaron a su desaparición todavía no las conocemos. Sin embargo, hemos podido identificar en la muestra neolítica de la Cova Fosca las evidencias más antiguas de este linaje extinto y que el Équido 4 del Turuñuelo era, sin embargo, descendiente de este nuevo tipo de caballo que se distribuyó tan rápidamente por el mundo conocido hace unos 4000 años».
Este estudio ha sido financiado principalmente por el European Research Council (Proyecto PEGASUS) y France Genomique (Proyecto Bucéphale).
Referencia:
Librado, P., (…), Orlando, Ludovic (2021). "The origins and spread of domestic horses from the Western Eurasian steppes". Nature, 20/10/2021.
DOI:
10.1038/s41586-021-04018-9
Reseñas de las fotografías:
Manada de caballos en las estepas de Mongolia, China / Ludovic Orlando, julio de 2019.
Vista 3D del sacrificio de animales documentado en el patio del edificio de Casas del Turuñuelo (Guareña, Badajoz) / Proyecto «Construyendo Tartessos» (IAM–CSIC).