Valencià:
Més de 200 persones s’han donat cita avui en el congrés «Dona, víctima i sistema de justícia penal II», organitzat pel Grup de Recerca en Dret Penal i Política Criminal de la Universitat Jaume I, amb l'objectiu de realitzar una anàlisi interdisciplinària del tractament jurídic que reben els delictes comesos contra la dona per raons de gènere.
La inauguració del congrés ha sigut a càrrec de la rectora de l’UJI i delegada de la presidència de Conferència de Rectors i Rectores de les Universitat Espanyoles (CRUE) per a Polítiques d’Igualtat, Eva Alcón; la consellera de Justícia, Interior i Administració Pública de la Generalitat Valenciana, Gabriela Bravo; la vicerectora de Promoció Lingüística i Igualtat, Pilar Safont, i la catedràtica de Dret Penal de l’UJI, Maria Luisa Cuerda.
Alcón ha assegurat que «l’eradicació de la violència masclista requereix que passem de la paraula a l’acció i que ho fem conjuntament tota la societat, les universitats també». En aquesta línia, ha recordat que, des de la CRUE, s’ha impulsat la delegació d’Igualtat i ha afirmat que «aquesta lluita contra la violència masclista ha de formar part de l’agenda política de les universitats».
Per la seua part, Bravo ha destacat la importància d’actuar amb eficàcia en l’assistència, la protecció i el càstig al delinqüent perquè «quan una dona dóna el pas, venç la por, i posa la denúncia el sistema de justícia no pot fallar». Així, ha assenyalat que «tenim eixa responsabilitat de treballar en la prevenció i protecció i afavorir tots els recursos necessaris perquè la maquinària judicial tinga eixa resposta integradora i cobrisca tots els àmbits. Aquest tema ha de ser una prioritat en les polítiques d’Estat».
Després de la inauguració, ha tingut lloc la primera taula redona, moderada per la catedràtica de Dret Penal de la Universitat Jaume I, María Luisa Cuerda, que ha comptat amb la participació de dos catedràtics de Dret Penal: Ignacio Berdugo Gómez de la Torre, de la Universitat de Salamanca, i Josep María Tamarit, provinent de la Universitat de Lleida.
El catedràtic de la Universitat de Salamanca ha analitzat les últimes reformes del Codi Penal en relació a la victimització sexual de la dona en els delictes contra la llibertat sexual, un tema «de vital importància en els nostres dies en tots els factors, i una realitat en la qual cal passar als fets». Per a Berdugo, si es reflexiona sobre els últims debats que han tingut lloc dins del marc del Dret Penal «la violència de gènere sempre ha estat present». En la seua intervenció, ha considerat determinant citar el Conveni d'Istanbul perquè testifica que «la violència contra la dona és una manifestació del desequilibri històric entre tots dos gèneres, portant a la dominació i a la discriminació de la dona per l'home».
També ha fet referència a la sentència del 4 de juliol de 2019 del Tribunal Suprem, ja que reflecteix que els delictes sexuals són un «clar exponent» de la funció de les normes jurídiques en la recreació dels estereotips i rols socials que han definit «la distribució desigual de drets i obligacions». La ponència del catedràtic ha sigut un recorregut per la història del Codi Penal en la seua relació a la violència de gènere, des dels inicis i les regulacions del document de 1944 fins a les reformes de 1989. «Després d'això, arribem al Codi Penal de 1995 que manté els delictes contra la llibertat sexual però inclou canvis substancials en els de violació. Encara que és un codi no estàtic subjecte a debats i més reformes i encara hi ha qüestions pendents».
Per a finalitzar, Berdugo Gómez de la Torre ha analitzat i reflexionat sobre el cas de «La Manada», ja que ha marcat «un abans i un després en la justícia penal sobre violència de gènere». En paraules del professor: «La clau d'aquest cas és la falta de consentiment de la víctima. No cal mesurar la seua resistència als esdeveniments ni ha de valorar-se una intimidació a priori posat que els casos han d'entendre's com a concrets i específics i no utilitzar com a barem un nivell d'intimidació de la dona mitjana». A més, per a Berdugo la sentència del Tribunal Suprem en aquest cas interposa tres grans focus de reflexió: el debat social produït; la victimització de la víctima durant el procés penal i els «dramàtics efectes de la recriminalización»; i la necessitat d'una reforma més profunda «i que vaja més enllà d'un colp aïllat a manera d'un mer canvi en la legislació penal».
Josep María Tamarit, per part seua, ha centrat la seua intervenció en la construcció del concepte «víctima» i en estudis relacionats amb la política criminal de gènere. El catedràtic de la Universitat de Lleida ha defensat: «La idea del que és o deixa de ser una víctima és una construcció social històrica, ja que la societat assigna uns rols dins d'un procés dinàmic. Fins i tot existeix el concepte de víctima ideal (Christie) per a exemplificar-lo».
«S'espera d'una víctima que estiga socialment afectada, siga totalment innocent, que patisca i siga vulnerable. Si no compleix algun aquests paràmetres la societat no decodifica la persona com a víctima», ha postil·lat Tamarit, que afig: «Per la construcció social, s'espera que el rol de víctima corresponga a la dona i la de l'agressor a l'home, per això un terme és femení i l'altre masculí. Ser una víctima denota passivitat, feblesa i sofriment. És una de les grans paradoxes: la societat espera un comportament determinat de les víctimes i, fins i tot, les utilitza, com quan un determinat discurs polític utilitza per conveniència algun cas concret».
El catedràtic també ha subratllat que «el victimisme xoca de ple amb la nostra manera d'entendre la realitat i amenaça la creença d'un món just». Tamarit ha explicat que, en el moment en què ocorre alguna situació que podem catalogar com a injusta, la creença social tendeix a culpar de certa forma a la víctima pensant que «alguna cosa faria per a merèixer-ho» i es busquen justificacions per a no «atemptar contra aqueix món just que necessitem per a viure».
Finalment, ha afegit els resultats de diversos estudis, inclòs el realitzat per l'equip del propi catedràtic, analitzant més d'un centenar de sentències en relació a les situacions penals tant en conflictes de violència de gènere (agressió unilateral) com en casos de violència en relacions de parella (agressió mútua). Segons els resultats, les dones obtenen menys condemnes sent aquestes de menor duresa i extensió, amb un nivell inferior d'empresonaments. Per a Tamarit, les diferències «van resultar significatives estadísticament. A més, destaquem que a nivell penal en els casos de violència de gènere els homes són més castigats tant a nivell de condemna com d'extensió que en els casos de violència mútua».
Fotografies

Español:
Más de 200 personas se han dado cita hoy en el congreso «Mujer, víctima y sistema de justicia penal II», organizado por el Grupo de Investigación en Derecho Penal y Política Criminal de la Universitat Jaume I, con el objetivo de realizar un análisis interdisciplinario del tratamiento jurídico que reciben los delitos cometidos contra la mujer por razones de género.
La inauguración del congreso ha sido a cargo de la rectora de la UJI y delegada de la presidencia de Conferencia de Rectores y Rectoras de las Universidad Españolas (CRUE) para Políticas de Igualdad, Eva Alcón; la consellera de Justicia, Interior y Administración Pública de la Generalitat Valenciana, Gabriela Bravo; la vicerrectora de Promoción Lingüística e Igualdad, Pilar Safont, y la catedrática de Derecho Penal de la UJI, Maria Luisa Cuerda.
Alcón ha asegurado que «la erradicación de la violencia machista requiere que pasemos de la palabra a la acción y que lo hagamos conjuntamente toda la sociedad, las universidades también». En esta línea, ha recordado que, desde la CRUE, se ha impulsado la delegación de Igualdad y ha afirmado que «esta lucha contra la violencia machista tiene que formar parte de la agenda política de las universidades».
Por su parte, Bravo ha destacado la importancia de actuar con eficacia en la asistencia, la protección y el castigo al delincuente porque «cuando una mujer da el paso, vence el miedo, y pone la denuncia el sistema de justicia no puede fallar». Así, ha señalado que «tenemos esa responsabilidad de trabajar en la prevención y protección y favorecer todos los recursos necesarios para que la maquinaria judicial tenga esa respuesta integradora y cubra todos los ámbitos. Este tema tiene que ser una prioridad en las políticas de Estado».
Tras la inauguración, ha tenido lugar la primera mesa redonda, moderada por la catedrática de Derecho Penal de la Universitat Jaume I, María Luisa Cuerda, que ha contado con la participación de dos catedráticos de Derecho Penal: Ignacio Berdugo Gómez de la Torre, de la Universidad de Salamanca, y Josep María Tamarit, proveniente de la Universitat de Lleida.
El catedrático de la Universidad de Salamanca ha analizado las últimas reformas del Código Penal en relación a la victimización sexual de la mujer en los delitos contra la libertad sexual, un tema «de vital importancia en nuestros días en todos los factores, y una realidad en la que hay que pasar a los hechos». Para Berdugo, si se reflexiona sobre los últimos debates que han tenido lugar dentro del marco del Derecho Penal «la violencia de género siempre ha estado presente». En su intervención, ha considerado determinante citar el Convenio de Estambul porque atestigua que «la violencia contra la mujer es una manifestación del desequilibrio histórico entre ambos géneros, llevando a la dominación y a la discriminación de la mujer por el hombre».
También ha hecho referencia a la sentencia del 4 de julio de 2019 del Tribunal Supremo, puesto que refleja que los delitos sexuales son un «claro exponente» de la función de las normas jurídicas en la recreación de los estereotipos y roles sociales que han definido «la distribución desigual de derechos y obligaciones». La ponencia del catedrático ha sido un recorrido por la historia del Código Penal en su relación a la violencia de género, desde los inicios y las regulaciones del documento de 1944 hasta las reformas de 1989. «Tras esto, llegamos al Código Penal de 1995 que mantiene los delitos contra la libertad sexual pero incluye cambios sustanciales en los de violación. Aunque es un código no estático sujeto a debates y más reformas y todavía hay cuestiones pendientes».
Para finalizar, Berdugo Gómez de la Torre ha analizado y reflexionado sobre el caso de «La Manada», puesto que ha marcado «un antes y un después en la justicia penal sobre violencia de género». En palabras del profesor: «La clave de este caso es la falta de consentimiento de la víctima. No hay que medir su resistencia a los acontecimientos ni debe valorarse una intimidación a priori puesto que los casos deben entenderse como concretos y específicos y no utilizar como baremo un nivel de intimidación de la mujer media». Además, para Berdugo la sentencia del Tribunal Supremo en este caso interpone tres grandes focos de reflexión: el debate social producido; la victimización de la víctima durante el proceso penal y los «dramáticos efectos de la recriminalitzación»; y la necesidad de una reforma más profunda «y que vaya más allá de un golpe aislado a modo de un mero cambio en la legislación penal».
Josep María Tamarit, por su parte, ha centrado su intervención en la construcción del concepto «víctima» y en estudios relacionados con la política criminal de género. El catedrático de la Universitat de Lleida ha defendido: «La idea de lo que es o deja de ser una víctima es una construcción social histórica, puesto que la sociedad asigna unos roles dentro de un proceso dinámico. Incluso existe el concepto de víctima ideal (Christie) para ejemplificarlo».
«Se espera de una víctima que esté socialmente afectada, sea totalmente inocente, que sufra y sea vulnerable. Si no cumple alguno estos parámetros la sociedad no decodifica la persona como víctima», ha apostillado Tamarit, que añade: «Por la construcción social, se espera que el rol de víctima corresponda a la mujer y la del agresor al hombre, por eso un término es femenino y el otro masculino. Ser una víctima denota pasividad, debilidad y sufrimiento. Es una de las grandes paradojas: la sociedad espera un comportamiento determinado de las víctimas e, incluso, las utiliza, como cuando un determinado discurso político utiliza por conveniencia algún caso concreto».
El catedrático también ha subrayado que «el victimismo choca de lleno con nuestra forma de entender la realidad y amenaza la creencia de un mundo justo». Tamarit ha explicado que, en el momento en que ocurre alguna situación que podemos catalogar como injusta, la creencia social tiende a culpar de cierta forma a la víctima pensando que «algo haría para merecerlo» y se buscan justificaciones para no «atentar contra ese mundo justo que necesitamos para vivir».
Por último, ha añadido los resultados de varios estudios, incluido el realizado por el equipo del propio catedrático, analizando más de un centenar de sentencias en relación a las situaciones penales tanto en conflictos de violencia de género (agresión unilateral) como en casos de violencia en relaciones de pareja (agresión mutua). Según los resultados, las mujeres obtienen menos condenas siendo éstas de menor dureza y extensión, con un nivel inferior de encarcelamientos. Para Tamarit, las diferencias «resultaron significativas estadísticamente. Además, destacamos que a nivel penal en los casos de violencia de género los hombres son más castigados tanto a nivel de condena como de extensión que en los casos de violencia mutua».
Fotografías