Valencià:
Recuperar, conservar i transmetre la memòria viva associada a les escoles dels masos existents en el passat a les comarques de Castelló. Aquest és l'objectiu principal del projecte «Cartografies nòmades: mobilització del coneixement de les escoles de masos de Castelló», que es desenvolupa amb el suport del programa UJI-Encultura i està coordinat pel Museu Pedagògic de Castelló a través del Programa d'Extensió Universitària PEU-UJI. Una iniciativa que el dissabte 20 de novembre de 2021 va presentar a Llucena el treball d'investigació realitzat durant els darrers tres anys, període en el qual s'ha aconseguit censar més de 100 centres educatius en diferents nuclis de masos de les comarques de Castelló que van deixar de funcionar entre els anys 50 i els 80 del segle XX, gràcies als testimonis orals de mestres i alumnes d'aquelles escoles.
La projecció d'un audiovisual amb les entrevistes i els relats dels testimonis d'aquella època van ser, precisament, l'eix sobre el qual va girar la jornada «Les escoles de masos. Una memòria viva» que es va celebrar al saló de la ciutadania de l'Ajuntament de Llucena i en la qual van participar David Monferrer, alcalde de Llucena; Joan Andrés Traver Martí, director del Museu Pedagògic de Castelló; Tomàs Segarra, coordinador del projecte; Xelo Bosch i Cyrille Larpenteur d’Heterotopia–Centre d’Estudis d’Innovació per a la Participació; Odet Moliner, de l'Associació Cultural de Llucena; Felipe Moreno, director del CEIP Comtessa de Llucena, i diversos alumnes de les escoles desaparegudes al terme de Llucena.
El director del Museu Pedagògic de Castelló, Joan Traver, va explicar que aquesta jornada «és una manera de retornar a la societat de Llucena el treball fet pels alumnes i mestres del CEIP, els veïns i l'Associació Cultural de Llucena sobre el patrimoni immaterial associat a les antigues escoles del terme i que ha ajudat a construir eixa memòria col·lectiva, compartir-la i donar-li valor, al mateix temps que s'actualitza el projecte del Museu». En aquest sentit, Traver assenyala que «gràcies a la digitalització s'han pogut gravar les converses, eixa memòria viva, que són les experiències que van viure en primera persona els alumnes i mestres d'aquelles escoles de masos repartides pel terme de Llucena, una memòria que ens ajuda a aprendre, a reobrir, a rearticular la realitat dels masos i l'escola, analitzant el que significava ocupar el territori i eixa proximitat de les zones disseminades amb les escoles».
El coordinador del projecte, Tomàs Segarra, explica que el fet de «visibilitzar l'experiència de la recollida dels testimonis orals, en gravacions, en vídeo i en fotografia, ajuda a la seua difusió pública i que les persones que tinguen informació sobre els centres educatius que es van constituir per a donar servei a zones disseminades de població en zones rurals i també en la costa on hi havia alqueries, ens la puguen facilitar per a ampliar el coneixement».
La jornada es va centrar sobretot en el treball realitzat per la comunitat educativa del CEIP Comtessa de Llucena i per l'Associació Cultural de Llucena, impulsora d'aquesta iniciativa a través d’Odet Moliner, qui va ressaltar «la col·laboració i la implicació del professorat del col·legi de Llucena, dirigit per Felipe Moreno, en l'estudi i investigació de la història d'aquestes escoles, a través de testimonis de mestres i alumnes que van assistir a eixos centres escolars i que encara viuen, i en la recuperació del patrimoni immaterial que recorda com eren els espais escolars, la seua arquitectura o com vivien els mestres, els quals es quedaven allí a la mateixa escola», conclou.
A Llucena s'ha recuperat la ubicació i el patrimoni immaterial de les set escoles que hi havia al terme, de les quals cinc van ser construïdes en l'època de la Segona República. Moliner ha ressaltat que ha sigut un acte especialment emotiu, ja que «han sigut els mateixos nets i netes d'aquells xiquets i xiquetes masoveres, els qui han preguntat i han fet reviure als avis i àvies aquelles vivències a les escoles de la Costa o del Mas de Bartoll, entre d'altres».
Una part del treball de camp també la realitza el col·lectiu Heterotopia. Un dels seus responsables, Cirylle Larpenteur, ha assegurat que «el treball de transmissió intergeneracional és molt important en un procés en el qual necessitem conèixer el nostre passat per a construir el nostre futur i la memòria pròpia és indispensable per a la construcció de la identitat d'un territori». En aquest sentit, Larpenteur assenyala que «cal reivindicar els sabers locals, que han sigut sabers considerats com a subalterns, però ara les persones estan molt interessades per a no deixar en l'oblit una part molt important de la seua història».
En aquest sentit, el director del Museu Pedagògic de Castelló, Joan Andrés Traver, considera urgent «recuperar al més prompte possible eixe patrimoni immaterial que és la memòria oral de les persones que van viure aquella experiència a les escoles dels masos perquè eixes generacions són molt majors i cada dia que passa és una oportunitat que es perd».
Geolocalització

Un dels primers treballs realitzats perquè no desaparega part de la història ha sigut l'elaboració d'una cartografia en línia on s'han ubicat les més de 100 escoles de les quals hi ha informació. Durant la celebració de la jornada s'ha presentat una instal·lació de tres per dos metres amb el mapa de la província de Castelló amb les escoles de masos cartografiades fins ara. Cyrille Larpenteur d'Heterotopia explica que «tenim la pretensió de recuperar i valorar la memòria d'aquestes escoles que han sigut construïdes en la primera meitat del segle passat en un moment on l'educació es va definir com un camp d'actuació prioritari per a les autoritats. "Una escola de tots i per a tots" era el lema que va motivar la construcció de les escoles en els llocs més recòndits on els xiquets i xiquetes normalment no tenien l'oportunitat d'estudiar per falta d'accés a les escoles dels municipis. En un moment on parlem molt de la despoblació, ens sembla indispensable recuperar aquesta història».
El Museu Pedagògic de Castelló vol avançar en aquest projecte articulant nous grups de treball en altres zones i comarques de la província que ajuden a recuperar la memòria col·lectiva i connectar les persones i col·lectius locals que treballen en el coneixement i socialització dels seus patrimonis culturals.
La informació sobre la recerca «Escoles de masos» es pot veure en https://www.uji.es/cultura/base/peu/p-singulars/museu-pedagogic/masos/ i el mapa online en https://www.uji.es/cultura/base/peu/p-singulars/museu-pedagogic/masos/mapa/.

Español:
Recuperar, conservar y transmitir la memoria viva asociada a las escuelas de las masías existentes en el pasado en las comarcas de Castellón. Este es el objetivo principal del proyecto «Cartografies nòmades: mobilització del coneixement de les escoles de masos de Castelló», que se desarrolla con el apoyo del programa UJI-Encultura y está coordinado por el Museo Pedagógico de Castelló a través del Programa de Extensión Universitaria PEU-UJI. Una iniciativa que el sábado 20 de noviembre de 2021 presentó en Lucena del Cid el trabajo de investigación realizado durante los últimos tres años, periodo en el cual se han conseguido censar más de 100 centros educativos en diferentes núcleos de masías de las comarcas de Castellón que dejaron de funcionar entre los años 50 y los 80 del siglo XX, gracias a los testimoios orales de maestros y alumnos de aquellas escuelas.

La proyección de un audiovisual con las entrevistas y los relatos de los testigos de aquella época fueron, precisamente, el eje sobre el que giró la jornada jornada «Les escoles de masos. Una memòria viva» que se celebró en el salón de la ciudadanía del Ayuntamiento de Lucena del Cid y en la cual participaron David Monferrer, alcalde de Lucena; Joan Andrés Traver Martí, director del Museo Pedagógico de Castelló; Tomàs Segarra, coordinador del proyecto; Xelo Bosch y Cyrille Larpenteur de Heterotopia–Centre d'Estudis d'Innovació per a la Participació; Odet Moliner, de la Asociación Cultural de Lucena; Felipe Moreno, director del CEIP Comtessa de Llucena, y varios alumnos de las escuelas desaparecidas en el término de Lucena.

El director del Museo Pedagógico de Castelló, Joan Traver, explicó que esta jornada «es una manera de devolver a la sociedad de Llucena el trabajo hecho por los alumnos y maestros del CEIP, los vecinos y la Asociación Cultural de Llucena sobre el patrimonio inmaterial asociado a las antiguas escuelas del término y que ha ayudado a construir esa memoria colectiva, compartirla y darle valor, al mismo tiempo que se actualiza el proyecto del Museo». En este sentido, Traver señala que «gracias a la digitalización se han podido grabar las conversaciones, esa memoria viva, que son las experiencias que vivieron en primera persona los alumnos y maestros de aquellas escuelas de masías repartidas por el término de Lucena del Cid, una memoria que nos ayuda a aprender, a reabrir, a rearticular la realidad de las masías y la escuela, analizando lo que significaba ocupar el territorio y esa proximidad de las zonas diseminadas con las escuelas».

El coordinador del proyecto, Tomàs Segarra, explica que el hecho de «visibilizar la experiencia de la recogida de los testimonios orales, en grabaciones, en vídeo y en fotografía, ayuda a su difusión pública y que las personas que tengan información sobre los centros educativos que se constituyeron para dar servicio a zonas diseminadas de población en zonas rurales y también en la costa, donde había alquerías, nos la puedan facilitar para ampliar el conocimiento».

La jornada se centró sobre todo en el trabajo realizado por la comunidad educativa del CEIP Comtessa de Llucena y por la Asociación Cultural de Llucena, impulsora de esta iniciativa a través de Odet Moliner, quien resaltó «la colaboración y la implicación del profesorado del colegio de Llucena, dirigido por Felipe Moreno, en el estudio e investigación de la historia de estas escuelas, a través de testimonios de maestros y alumnos que asistieron a esos centros escolares y que todavía viven, y en la recuperación del patrimonio inmaterial que recuerda cómo eran los espacios escolares, su arquitectura o cómo vivían los maestros, quienes se quedaban allí en la propia escuela», concluye.

En Llucena se ha recuperado la ubicación y el patrimonio inmaterial de las siete escuelas que existían en el término, de las cuales cinco fueron construidas en la época de la Segunda República. Moliner ha resaltado que ha sido un acto especialmente emotivo, puesto que «han sido los propios nietos y nietas de aquellos niños y niñas masoveros quienes han preguntado y han hecho revivir a los abuelos y abuelas aquellas vivencias en las escuelas de La Costa o del Mas de Bartoll, entre otros».

Una parte del trabajo de campo también la realiza el colectivo Heterotopia. Uno de sus responsables, Cirylle Larpenteur, ha asegurado que «el trabajo de transmisión intergeneracional es muy importante en un proceso en el que necesitamos conocer nuestro pasado para construir nuestro futuro y la memoria propia es indispensable para la construcción de la identidad de un territorio». En este sentido, Larpenteur señala que «se tienen que poner en valor los saberes locales, que han sido saberes considerados como subalternos, pero ahora las personas están muy interesadas para no dejar en el olvido una parte muy importante de su historia».

En este sentido, el director del Museo Pedagógico de Castelló, Joan Andrés Traver, considera urgente «recuperar lo más pronto posible ese patrimonio inmaterial que es la memoria oral de las personas que vivieron aquella experiencia en las escuelas de las masías porque esas generaciones son muy mayores y cada día que pasa es una oportunidad que se pierde».

Geolocalización
Uno de los primeros trabajos realizados para que no desaparezca parte de la historia ha sido la elaboración de una cartografía en línea donde se han ubicado las más de 100 escuelas de las que hay información. Durante la celebración de la jornada se ha presentado una instalación de tres por dos metros con el mapa de la provincia de Castellón con las escuelas de masías cartografiadas hasta ahora. Cirylle Larpenteur de Heterotopia explica que «tenemos la pretensión de recuperar y valorar la memoria de estas escuelas que han sido construidas en la primera mitad del siglo pasado en un momento donde la educación se definió como un campo de actuación prioritario para las autoridades. "Una escuela de todos y para todos" era el lema que motivó la construcción de las escuelas en los lugares más recónditos donde los niños y niñas normalmente no tenían la oportunidad de estudiar por falta de acceso a las escuelas de los municipios. En un momento donde hablamos mucho de la despoblación, nos parece indispensable recuperar esta historia».

El Museo Pedagógico de Castelló quiere avanzar en este proyecto articulando nuevos grupos de trabajo en otras zonas y comarcas de la provincia que ayuden a recuperar la memoria colectiva y conectar a las personas y colectivos locales que trabajan en el conocimiento y socialización de sus patrimonios culturales.
La información sobre la investigación «Escoles de masos» se puede ver en https://www.uji.es/cultura/base/peu/p-singulars/museu-pedagogic/masos/ ) y el mapa online en https://www.uji.es/cultura/base/peu/p-singulars/museu-pedagogic/masos/mapa/.