Valencià:
El professor del Grup de Didàctica de la Imatge i el Patrimoni (DIMPA) de la Universitat Jaume I de Castelló Enric Ramiro ha creat una baralla de cartes sobre dones en la història de la Comunitat Valenciana amb el propòsit de visibilitzar i donar a conèixer les seues aportacions en diferents camps professionals dins de l’actual territori de la Comunitat Valenciana. Les il·lustracions i la revisió lingüística han estat realitzades per la jove algemesinenca Mertixell Girbés. El projecte ha vist la llum gràcies a la Mancomunitat de la Ribera Alta que ha tingut la iniciativa d’editar-lo.
La investigació que s’ha materialitzat en 54 dones ordenades cronològicament està en marxa des de fa més d’una dècada. S’han realitzat recerques bibliogràfiques i per Internet, revisant treballs de doctorat, màster o estudis temàtics o monogràfics per èpoques o col·lectius concrets. A més de les aportacions de totes les persones amb les quals s’ha contactat, també s’ha realitzat una recerca amb llibres, calendaris o opuscles de tota mena.
«Al final foren tantes les persones i propostes que calia tindre en compte que el problema es transformà, afortunadament, en com seleccionar tots els noms de valencianes que hi havia», explica el professor Ramiro. S’ha establert un ordre diacrònic que comença amb la singular empresària romana Víria Acte en el segle I en la Valentia romana. De fet, «no hem trobat referències documentals anteriors de dones que habitaren el que avui són terres valencianes perquè hi ha un continu canvi de dominació, cultures, religions i costums sense fronteres definides», comenta l’autor de la baralla.
En la llista de les 52 cartes i dos comodins en què «són totes les que estan però no estan totes les que són» s’ha tingut en compte la distribució geogràfica al llarg del territori valencià repartides en diverses èpoques al llarg de vint segles, així com una distribució entre diferents professions a què s’ha tingut accés «evitant posar l’accent en les classes més poderoses, que són les més presents en la història», comenta el professor Enric Ramiro. Així doncs, s’ha donat presència a personatges singulars de la nostra història amb un marcat caire social com metgesses i comares, guerrilleres, activistes, poetesses o teixidores, entre altres, sense oblidar les figures més representatives de la reialesa.
Hi ha celebritats com Alarudhia que dominava l’art de la mètrica en llengua àrab, amb una memòria prodigiosa i gran capacitat per a ensenyar; Margarida Borràs, icona del col·lectiu LGTBI; Elionor Esparça, jueva conversa cremada per la Inquisició juntament amb el seu espòs el metge Lluís Alcanyís; o Concepción Alexandre, metgessa ginecòloga i precedent del moviment feminista, entre altres. I també hi ha altres figures més recents com Dorotea i Margarida, filles de Joan de Joanes i desconegudes artistes; Rosa Trincares, activista a favor del valencià i la dona en el segle XVIII; mecenes com Eugenia Viñes; cantants com Concha Piquer; compositores compromeses com Matilde Salvador o escriptores com Isabel-Clara Simó.
La baralla «aporta dades històriques innegables de personatges femenins de la història valenciana que són significatius i dignes de conéixer-se» i «són persones que han fet aportacions interessants a l’evolució de les terres que avui conformen el País Valencià o destaquen, positivament o negativa, en el transcurs de la nostra història», assegura Ramiro. La iniciativa ha comptat amb la col·laboració de la Federació d’Escola Valenciana-Entitats per la Llengua i la Fundació Enric Soler, així com de les universitats de la Comunitat Valenciana.
Les cartes permeten jugar a tots els jocs que possibiliten les cartes franceses i les espanyoles. Per això, cada naip té a l’extrem superior de l’esquerra el símbol de la carta espanyola i a l’extrem inferior de l’esquerra, el símbol de la carta francesa. Si s’opta per algun joc de la segona opció es juga amb totes les cartes, i si es fa per la primera, simplement cal llevar els 10 de la baralla que per això no tenen el símbol espanyol on pertoca.
A més a més, la baralla es pot usar per a fer trucs de matemàgia com s’ofereixen en alguns llibres a l’estil de 50 jocs de matemàgia automàtics editat per l’Ajuntament de Castelló de la Plana. En altres ocasions, adaptar-los a diferents continguts de totes les matèries escolars i també a qualsevol contingut que interesse. «Tan sols la creativitat o la imaginació poden ser un límit a la porta oberta que ens ofereix aquest recurs que té com a objectiu principal contribuir a la igualtat de gènere, mostrant referències femenines de la nostra història», assegura Enric Ramiro.
En definitiva, un material enriquidor per al món de l’educació i també en el social, de caràcter lúdic i transversal que, de forma subliminar, permet una aproximació al 50% o més d’una història que no és coneguda, realitzada per dones valencianes, on hi ha tant a descobrir, gaudir i investigar. «Ara és el torn dels mitjans de comunicació i institucions públiques i privades de difondre aquests estudis a les noves i no tan noves generacions», conclou Ramiro.

Español:
El profesor del Grupo de Didáctica de la Imagen y el Patrimonio (DIMPA) de la Universitat Jaume I de Castelló Enric Ramiro ha creado una baraja de cartas sobre mujeres en la historia de la Comunidad Valenciana con el propósito de visibilizar y dar a conocer sus aportaciones en diferentes campos profesionales dentro del actual territorio de la Comunidad Valenciana. Las ilustraciones y la revisión lingüística han sido realizadas por la joven algemesinenca Mertixell Girbés. El proyecto ha visto la luz gracias a la Mancomunidad de la Ribera Alta que ha tenido la iniciativa de editarlo.


La investigación que se ha materializado en 54 mujeres ordenadas cronológicamente está en marcha desde hace más de una década. Se han realizado búsquedas bibliográficas y por Internet, revisando trabajos de doctorado, máster o estudios temáticos o monográficos por épocas o colectivos concretos. Además de las aportaciones de todas las personas con las que se ha contactado, también se ha realizado una investigación con libros, calendarios u opúsculos de todo tipos.


«Al final fueron tantas las personas y propuestas a tener en cuenta que el problema se transformó, afortunadamente, en cómo seleccionar todos los nombres de valencianas que había», explica el profesor Ramiro. Se ha establecido un orden diacrónico que empieza con la singular empresaria romana Viria Acte en el siglo I en la Valentia romana. De hecho, «no hemos encontrado referencias documentales anteriores de mujeres que habitaron en lo que hoy son tierras valencianas porque hay un continuo cambio de dominación, culturas, religiones y costumbres sin fronteras definidas», comenta el autor de la baraja.


En la lista de las 52 cartas y dos comodines en la que «son todas las que están pero no están todas las que son» se ha tenido en cuenta la distribución geográfica a lo largo del territorio valenciano, repartidas en varias épocas a lo largo de veinte siglos, así como una distribución entre diferentes profesiones a las que se ha tenido acceso «evitando hacer hincapié en las clases más poderosas, que son las más presentes en la historia», comenta el profesor Enric Ramiro. Así pues, se ha dado presencia a personajes singulares de nuestra historia con un marcado cariz social como médicas y matronas, guerrilleras, activistas, poetisas o tejedoras, entre otras, sin olvidar las figuras más representativas de la realeza.


Hay celebridades como Alarudhia que dominaba el arte de la métrica en lengua árabe, con una memoria prodigiosa y gran capacidad para enseñar; Margarida Borràs, icono del colectivo LGTBI; Elionor Esparça, judía conversa quemada por la Inquisición junto a su esposo el médico Lluís Alcanyís; o Concepción Alexandre, médica ginecóloga y precedente del movimiento feminista, entre otros. Y también, otras figuras más recientes como Dorotea y Margarida, hijas de Joan de Joanes y desconocidas artistas; Rosa Trincares, activista a favor del valenciano y la mujer en el siglo XVIII; mecenas como Eugenia Viñes; cantantes como Concha Piquer; compositoras comprometidas como Matilde Salvador o escritoras como Isabel-Clara Simó.


La baraja «aporta datos históricos innegables de personajes femeninos de la historia valenciana que son significativos y dignos de conocerse» y «son personas que han hecho aportaciones interesantes a la evolución de las tierras que hoy conforman el País Valencià o destacan, positivamente o negativamente, en el transcurso de nuestra historia», asegura Ramiro. La iniciativa ha contado con la colaboración de la Federació d'Escola Valenciana-Entitats per la Llengua y la Fundación Enric Soler, así como de las universidades de la Comunidad Valenciana.


Las cartas permiten jugar a todos los juegos que posibilitan las cartas francesas y las españolas. Por eso cada naipe tiene en el extremo superior de la izquierda el símbolo de la carta española y en el extremo inferior de la izquierda, el símbolo de la carta francesa. Si se opta por algún juego de la segunda opción se juega con todas las cartas, y si se hace por la primera, simplemente hay que quitar los 10 de la baraja que por eso no tienen el símbolo español donde corresponde.


Además, la baraja se puede usar para hacer trucos de matemagia como se ofrecen en algunos libros al estilo de 50 juegos de matemagia automáticos editado por el Ayuntamiento de Castelló de la Plana. También pueden adaptarse a diferentes contenidos de todas las materias escolares y a cualquier contenido que interese. «Solo la creatividad o la imaginación pueden ser un límite a la puerta abierta que nos ofrece este recurso, que tiene como objetivo principal contribuir a la igualdad de género, mostrando referencias femeninas de nuestra historia», asegura Enric Ramiro.


En definitiva, un material enriquecedor para el mundo de la educación y también en lo social, de cariz lúdico y transversal que, de forma subliminal, permite una aproximación al 50% o más de una historia que no es conocida, realizada por mujeres valencianas, donde hay tanto por descubrir, disfrutar e investigar. «Ahora es el turno de los medios de comunicación e instituciones públicas y privadas de difundir estos estudios a las nuevas y no tan nuevas generaciones», concluye Ramiro.