Valencià:
El Grau en Criminologia i Seguretat de la Universitat Jaume I ha celebrat una jornada sobre investigació criminal en la qual Luis Moya, professor del departament de Psicobiologia de la Universitat de València, ha abordat la importància de la neurocriminologia per al diagnòstic, intervenció i prevenció de la violència.


	Moya ha incidit en la manca de formació dels especialistes en violència en aspectes neurocriminològics. Així, ha explicat la diversitat d’indicadors neurobiològics que poden influir en els comportaments violents i, per tant, la importància de què els criminòlegs i les criminòlogues tinguen un coneixement base sobre el funcionament cerebral i els marcadors que regulen el comportament. «Sabem molt i s’està aplicant molt poc» ha afirmat. No obstant això, ha incidit en què no es pot defendre un determinisme biològic sinó que és un factor més que influeix en la predisposició a la violència juntament amb altres factors de tipus social i psicològic.


	Pel que fa als indicadors neurobiològics, ha fet referència a lesions cerebrals, anomalies en l’electroencefalograma o diferències en la resposta cerebral front a estímuls elèctrics, entre d'altres. En aquesta línia, ha apuntat que la neuroimatge ha permès comprovar que no hi ha grans diferències de tipus estructural en el cervell sinó funcional amb una activació distinta del circuit cerebral.


	Així mateix, ha abordat les diferències neuroquímiques o hormonals, en les quals es troben variacions en els nivells de substàncies com la serotonina, testosterona o cortisol. No obstant això, el professor ha recalcat que «tindre un cert nivell no implica que la persona siga violenta, és tan sols una predisposició». De la mateixa manera, també es troben diferències genètiques encara que no es tracta d’un «gen de la violència» sinó que es regeix per polimorfismes genètics que regulen el comportament violent i que, en funció dels factors socials i psicològics, s’activaran o no.


	Finalment, ha fet un repàs de les aplicacions de la neurocriminologia en el diagnòstic, a través de l’estudi de l’activitat cerebral, la genètica, la detecció de tumors o el mesurament dels nivells químics; en la intervenció, amb programes psicoterapèutics, fàrmacs, control hormonal o psicocirurgia; i en la prevenció, a través de campanyes contra la violència o el foment de la educació en empatia.


	La jornada també ha comptat amb la presència del criminòleg i psicòleg Vicente Garrido el Genovés que ha parlat sobre el perfil i l'informe criminològic.

Fotografies

Español:
El Grado en Criminología y Seguridad de la Universitat Jaume I ha celebrado una jornada sobre investigación criminal en la que Luis Moya, profesor del departamento de Psicobiología de la Universidad de Valencia, ha abordado la importancia de la neurocriminología para el diagnóstico, intervención y prevención de la violencia.


	Moya ha incidido en la carencia de formación de los especialistas en violencia en aspectos neurocriminológicos. Así, ha explicado la diversidad de indicadores neurobiológicos que pueden influir en los comportamientos violentos y, por lo tanto, la importancia de que los criminólogos y criminólogas tengan un conocimiento base sobre el funcionamiento cerebral y los marcadores que regulan el comportamiento. «Sabemos mucho y se está aplicando muy poco» ha afirmado. No obstante, ha incidido en que no se puede defender un determinismo biológico sino que es un factor más que influye en la predisposición a la violencia junto con otros factores de tipo social y psicológico.


	En cuanto a los indicadores neurobiológicos, ha hecho referencia a lesiones cerebrales, anomalías en el electroencefalograma o diferencias en la respuesta cerebral frente a estímulos eléctricos, entre otros. En esta línea, ha apuntado que la neuroimagen ha permitido comprobar que no hay grandes diferencias de tipo estructural en el cerebro sino funcional con una activación distinta del circuito cerebral.


	Asímismo, ha abordado las diferencias neuroquímicas u hormonales, en las que se encuentran variaciones en los niveles de sustancias como la serotonina, testosterona o cortisol. No obstante, el profesor ha recalcado que «tener un cierto nivel no implica que la persona sea violenta, es tan sólo una predisposición». Del mismo modo, también se encuentran diferencias genéticas aunque no se trata de un «gen de la violencia» sino que se rige por polimorfismos genéticos que regulan el comportamiento violento y que, en función de los factores sociales y psicológicos, se activarán o no.


	Finalmente, ha hecho un repaso de las aplicaciones de la neurocriminología en el diagnóstico, a través del estudio de la actividad cerebral, la genética, la detección de tumores o la medición de los niveles químicos; en la intervención, con programas psicoterapéuticos, fármacos, control hormonal o psicocirugía; y en la prevención, a través de campañas contra la violencia o el fomento de la educación en empatía.


	La jornada también ha contado con la presencia del criminólogo y psicólogo Vicente Garrido el Genovés que ha hablado sobre el perfil y el informe criminológico.

Fotografías