Valencià:
Les excavacions realitzades en el jaciment de Sant Gregori a Borriana han revelat que la vil·la marítima estava especialitzada en viticultura. L’equip d’investigació, coordinat per l’Aula d’Arqueologia Mediterrània de la Universitat Jaume I de Castelló, en col·laboració amb el Museu Arqueològic de Borriana, ha identificat estructures de producció de vi (cella vinaria) i parcel·les de terreny que eren explotacions agrícoles vinícoles (fundus). Atesa la importància de les troballes, l’Ajuntament de Borriana i el Museu Arqueològic de la ciutat treballen per incloure aquests terrenys en el projecte de museïtzació i valorització del jaciment.
Inici del formulari
Encara no s’hi han trobat les sales de premsatge (torculares), però sí àrees de magatzematge, a més d’altres dependències annexes possiblement de treball i habitatge.  Són edificis que tenen una posició aïllada i adopten una orientació est-oest, protegint-se així de l’acumulació de la humitat al nord i de l’excessiva insolació al sud. També s’hi han identificat petjades arqueològiques de cultiu de la vinya, en concret trinxeres de plantació (aquest tipus de plantació seria el sulcus esmentat per Columel·la i Plini) associades amb estructures vinculades a la vinificació, com les restes d’un gran magatzem.
A la Hispània romana s’han trobat restes de magatzems, però tan sols uns pocs exemples de trinxeres amb evidències de plantació de vinya en el litoral gallec, Badajoz, la Badia de Cadis o Huelva. A Sant Gregori s’han documentat, fins a l’actualitat, en excel·lent estat de conservació, deu trinxeres paral·leles amb una orientació nord-est-sud-oest. Les trinxeres formen línies contínues que permetrien la plantació de diversos ceps en el seu interior. En línies generals, la seua amplària mitjana varia d’1,1 m a 1,3 m i la seua distància entre els eixos varia entre 2,5 m i 3 m.
Una qüestió important que es planteja és la de la situació de la vinya de Sant Gregori, un espai assolellat i obert, al costat d’una zona pantanosa (palus). Se sap pels escriptors Columel·la i Plini que, durant l’Antiguitat, els pantans pontins i els marenys de Ravenna, a Itàlia, van donar vinyes florents gràcies a les operacions de drenatge. Els resultats preliminars de la investigació s’han donat a conèixer en la monografia «Between the land and the sea: on villae maritimae in the Roman West», que ha sigut editada per Scienze e Lettere (Roma) en 2024.
La vil·la de Sant Gregori està situada a uns 75 metres de la costa de Borriana (per això és considerada marítima) i les seues construccions estan datades entre el canvi d’era i el segle IV d. C. En els seus més de 15.000 m² d’extensió s’han documentat una sèrie d’ambients, com ara estructures productives, d’emmagatzematge, sales calefactades destinades a banys i habitatges. La seua extensió és superior a la mitjana de les vil·les costaneres excavades a la província romana Tarraconense, la superfície de les quals supera els 10.000 m².
El territori en què està emplaçada estava vinculat, en època romana, al municipi romà de Saguntum i se sap per les troballes produïdes en diferents excavacions arqueològiques que en les zones planes s’havien projectat vil·les que van funcionar com a grans finques d’explotació agrícola dedicades al cultiu de la vinya i l’elaboració del vi. A Saguntum, el comerç del vi suposadament va començar a ser important a partir de l’emperador August i almenys fins al segle II d. C., perquè alguns passatges de la literatura llatina del segle II d. C., concretament de Frontó i Juvenal, semblen confirmar que en aquesta centúria el vi saguntí era un producte bastant popular a Roma.
Una vintena d’estudiants de les universitats de Castelló, València, Potsdam i Macerata van participar a finals del mes d’octubre en la tercera edició del Curs Internacional d’Arqueologia i Cultures del Mediterrani Antic, en el qual han realitzat treball de camp a la vil·la de Sant Gregori, una activitat organitzada per l’Aula d’Arqueologia Mediterrània de l’UJI amb la col·laboració del Museu Arqueològic de Borriana i les universitats de Potsdam (Alemanya) i Macerata (Itàlia).
Als laboratoris del Museu, l’estudiantat ha pogut conèixer de primera mà els materials extrets en l’excavació arqueològica, i el procés de documentació fins al moment previ a la seua restauració i exposició. Així mateix, ha participat directament en la validació de l’aplicació de realitat augmentada ARChaeoUrn, desenvolupada en el marc del projecte ArchaeoPills (Face to face with practical archaeological training in higher education), finançat pel programa Erasmus+, que permet seguir els passos per a excavar una urna funerària fins a arribar als ossos incinerats i materials de l’aixovar funerari del seu interior.

Español:
Las excavaciones realizadas en el yacimiento de Sant Gregori en Burriana han revelado que la villa marítima estaba especializada en viticultura. El equipo de investigación, coordinado por el Aula de Arqueología Mediterránea de la Universitat Jaume I de Castelló, en colaboración con el Museo Arqueológico de Burriana, ha identificado estructuras de producción de vino (cella vinaria) y parcelas de terreno que eran explotaciones agrícolas vinícolas (fundus). Dada la importancia de los hallazgos, el Ayuntamiento de Burriana y el Museo Arqueológico de la ciudad trabajan para incluir estos terrenos en el proyecto de musealización y valorización del yacimiento.
Todavía no se han encontrado las salas de prensado (torculares), pero sí áreas de almacenaje, además de otras dependencias anexas posiblemente de trabajo y vivienda. Son edificios que tienen una posición aislada y adoptan una orientación este-oeste, protegiéndose así de la acumulación de la humedad en el norte y de la excesiva insolación en el sur. También se han identificado huellas arqueológicas de cultivo de la viña, en concreto trincheras de plantación (este tipo de plantación sería el sulcus mencionado por Columela y Plinio) asociadas con estructuras vinculadas a la vinificación, como los restos de un gran almacén.
En la Hispania romana se han encontrado restos de almacenes, pero tan solo unos pocos ejemplos de trincheras con evidencias de plantación de viña en el litoral gallego, Badajoz, la Bahía de Cádiz o Huelva. En Sant Gregori se han documentado, hasta la fecha, en excelente estado de conservación, diez trincheras paralelas con una orientación nordeste-suroeste. Las trincheras forman líneas continuas que permitirían la plantación de varias cepas en su interior. En líneas generales, su anchura media varía de 1,1 m a 1,3 m y su distancia entre los ejes varía entre 2,5 m y 3 m.
Una cuestión importante que se plantea es la de la situación de la viña de Sant Gregori, un espacio soleado y abierto, junto a una zona pantanosa (palus). Se sabe por los escritores Columela y Plinio que, durante la Antigüedad, los pantanos pontinos y las marismas de Rávena, en Italia, dieron viñas florecientes gracias a las operaciones de drenaje. Los resultados preliminares de la investigación se han dado a conocer en la monografía «Between the land and the sea: on villae maritimae in the Roman West», que ha sido editada por Scienze e Lettere (Roma) en 2024.
La villa de Sant Gregori está situada a unos 75 metros de la costa de Burriana (por eso es considerada marítima) y sus construcciones están datadas entre el cambio de era y el siglo IV d. C. En sus más de 15.000 m² de extensión se han documentado una serie de ambientes como estructuras productivas, de almacenamiento, salas calefaccionadas destinadas a baños y viviendas. Su extensión es superior a la media de las villas costeras excavadas en la provincia romana Tarraconense, cuya superficie supera los 10.000 m².
El territorio en el que está emplazada estaba vinculado, en época romana, al municipio romano de Saguntum y se sabe por los hallazgos producidos en diferentes excavaciones arqueológicas que en las zonas planas se habían proyectado villas que funcionaron como grandes fincas de explotación agrícola dedicadas al cultivo de la viña y elaboración del vino. En Saguntum, el comercio del vino supuestamente empezó a ser importante a partir del emperador Augusto y al menos hasta el siglo II d. C., porque algunos pasajes de la literatura latina del siglo II d. C., concretamente de Frontón y Juvenal, parecen confirmar que en esta centuria el vino saguntino era un producto bastante popular en Roma.
Una veintena de estudiantes de las universidades de Castelló, València, Potsdam y Macerata participaron a finales del mes de octubre en la tercera edición del Curso Internacional de Arqueología y Culturas del Mediterráneo Antiguo, en el que han realizado trabajo de campo en la villa de Sant Gregori, una actividad organizada por el Aula de Arqueología Mediterránea de la UJI con la colaboración del Museo Arqueológico de Burriana y las universidades de Potsdam (Alemania) y Macerata (Italia).


En los laboratorios del Museo, el estudiantado ha podido conocer de primera mano los materiales extraídos en la excavación arqueológica, y el proceso de documentación hasta el momento previo a su restauración y exposición. Así mismo, ha participado directamente en la validación de la aplicación de realidad aumentada ARChaeoUrn, desarrollada en el marco del proyecto ArchaeoPills (Face to face with practical archaeological training in higher education), financiado por el programa Erasmus+, que permite seguir los pasos para excavar una urna funeraria hasta llegar a los huesos incinerados y materiales del ajuar funerario de su interior.