Valencià:
L'Escola Superior de Tecnologia i Ciències Experimentals (ESTCE) de la Universitat Jaume I ha celebrat el lliurament de la segona edició dels Premis Marcadors, destinats a reconèixer als professors i professores de secundària que més han motivat i format als estudiants durant el període de l'ESO i Batxillerat.
Els 11 guardonats han sigut triats i votats per l'alumnat de la ESTCE de primer i segon curs i persegueixen visibilitzar el treball del professorat de secundària de la branca cientificotècnica, el seu coneixement i la seua capacitat de transmissió d'habilitats a l'alumnat amb el seu treball diari.
En l'esdeveniment també s'ha atorgat el IX Premi de Divulgació Científic-Tecnològica en Valencià a l'estudiant José Vicente Soriano pel seu assaig «El sentit de la ciència».
L'acte ha comptat amb la participació de la vicerectora d'Estudiantat i Compromís Social, Inmaculada Rodríguez; la directora de l’ESTCE, Amelia Simó, i el secretari de l’ESTCE, Juan Ignacio Climente.
La vicerectora d'Estudiantat i Compromís Social ha destacat que l'acte és una «oportunitat única» per a reforçar llaços entre l'estudiantat universitari i un professorat de secundària al qual recomana «guardar en el cor aquest moment atès que implica que els vostres alumnes us recorden i us tenen com a exemple de futur». Per part seua, la directora de la ESTCE ha afegit la importància del reconeixement ja que «el batxiller cientificotècnic no és el més popular i hi ha una reducció d'alumnat. És una cosa preocupant perquè la societat necessita professionals formats en aquesta mena de disciplines i cal destacar el valor de transmetre a l'alumnat la vocació i l’interès en la ciència».
La professora de secundària del col·legi Salesianos de Borriana, Esther Llorens, ha assegurat en representació dels 11 professors i professores premiades que «la clau està en el fet que els alumnes senten que al docent l'apassiona el seu treball i posar-te, de vegades, en la seua pell», i ha assenyalat la difícil tasca del professorat en la formació durant el batxillerat «posat que tenim dues responsabilitats diferents: que els nostres alumnes accedisquen als graus passant la PAU amb la nota necessària i, al mateix temps, que en el procés aprenguen a raonar, a prendre decisions i resoldre problemes, ensenyant-los capacitat crítica, treball en equip i autonomia». Així mateix, ha afegit que «el món necessita més homes de ciència i, sobretot, més dones de ciència. Estudiants que no tinguen por a la disciplina i se senten capaces de convertir-se en professionals d'un sector cada vegada més rellevant. Per a això necessitem un professorat motivat que se senta valorat», ha apuntat Llorens.




Nom


Assignatura


Centre IES


Localitat




Esther Llorens


Matemàtiques


Salesianos


Borriana




Manuel Doblas


Matemàtiques


Serra Espadà


Onda




Begoña Adsuara


Física


El Caminàs


Castelló




Ernest Arnau


Física


L'Alcalatén


Alcora




Raul Portolés


Física


El Prat


Torreblanca




Ignacio Alguacil


Química


Alfons XIII


La Vall d'Alba




Manuela Segura


Química


Penyagolosa


Castelló




Joaquín Roca


Dibuix tècnic


San Cristóbal II


Castelló




Salvador Mondragón


Dibuix tècnic


Politècnic


Castelló




Ernest Micó


Biologia


Àlvaro Falomir


Almassora




Carlos Sergio Gutiérrez


Tecnologia de la Informació


Madre Vedruna


Castelló




Autenticitat, compromís, passió, humor i honesdat, algunes de les raons del premi
Honestedat, passió, autenticitat, compromís i humor són alguns dels substantius que el professorat guardonat en la segona edició dels Premis Marcadors de l’ESTCE ha fet servir per a explicar-se els motius pels quals el seu alumnat l’ha triat per atorgar-li aquests guardons. «Sempre he intentat ser honest amb la professió i amb el meu alumnat, comenta Ernest Micó, i pense que podria tenir alguna cosa a vore». Per a Begoña Adsuara la raó podria estar en la «passió amb què explique la matèria, la paciència quan en preguntem dubtes, no perdre el somriure gairebé mai, escotar-los quan han demanat ajuda i especialment, animar-los i confiar en ells per superar no només la meua assignatura sinó tot el batxillerat, i tot això, amb humor».
Esther Llorens considera que «l’alumnat valora, a banda del tracte amb ells, l’esforç que poses en fer la teua tasca com a docent, i això implica transmetre la passió que sents pel que fas, motivar-los perquè els agrade l’assignatura i, a voltes, posar-te en la seua pell. A més a més, crec que també valoren l’esforç de tot el departament per apropar el món matemàtic mitjançant concursos d’enginy o fotografia matemàtica, activitats de gamificació. L’alumnat aprecien que t’agrada el que fas i valoren la teua dedicació». I
Per a Salvador Mondragón l’elecció no és altra cosa que ser valorat com a una persona autèntica. «Es suposa que el bon professor posseeix transparència didàctica, coneixement científic de la matèria i proximitat emocional,... però l'autenticitat no es posseeix, ni s'aprén, es transmet. I en això crec que radica la valoració que fa l'alumnat en general.... saber sentir que el que hi ha davant és autèntic». En el cas de Manuela Segura opina que «el que valoren els alumnes en un professor és el compromís que tens amb ells. Jo sóc molt exigent, però ells saben que si treballen estic per ajudar-los i agraeixen que els dónes confiança i valores el seu esforç. No només hem d’ensenyar l’assignatura, sinó també estar al seu costat i ajudar-los a formar-se com a persones. També valoren la coherència entre el que dius i el que fas, entre el que exigeixes i el que ofereixes i el fet de deixar les coses clares des d’un principi».
En el cas d’Ernest Arnau, «la resposta és senzilla: la ciència és meravellosa. Independentment de l’edat o dels nostres coneixements és fantàstic fer-nos preguntes i que la natura ens responga. Com a docent intente transmetre aquesta idea i, em sembla, que l’alumnat la comparteix». En el mateix sentit es pronuncia Sergio Gutiérrez, qui explica que alguns factors determinants han pogut estar «la proximitat entre les perspectives del professorat i l'alumnat; la capacitat de contextualitzar els continguts de l'assignatura en relació amb elements, problemàtica i preocupacions de la vida diària de l'alumnat; l'apreciació del rigor acadèmic en una determinada matèria; i també, interessos personals compartits».
«Personalment, explica Gutiérrez, m'inspira i em representa el personatge Link, de la saga de videojocs The Legend of Zelda, de Nintendo. Link és l'etern aprenent, sempre aprenent, sempre viatjant, coneixent nous paisatges i nous personatges, adquirint habilitats i destreses noves, i vivint experiències noves. Per a mi, un professor mai aconsegueix la seua "forma final"; o mai hauria de fer-ho. Jo estic en fase beta perpètua. Reinventant-me contínua i permanentment com a professor. Com a Link. Aquesta perspectiva fresca i innovadora és valorada positivament per l'alumnat, que s'adona perfectament de l'esperit i la voluntat de preparació davant la incertesa que fomentem alguns docents».
Una visió diferent del món, allò que no està en els llibres
Moltes són les coses que l’alumnat aporta cada dia als seus docents, encara que moltes vegades no siguen conscients d’aquesta transferència o influència. Per Nacho Alguacil, qui repeteix guardó, «sens dubte, els professors som uns afortunats per poder compartir la nostra professió amb els nostres alumnes. Hem de ser conscients de la nostra responsabilitat com a formadors de persones i prioritzar sempre l'alumne davant de qualsevol altra cosa. És molt satisfactori veure créixer els alumnes a mesura que passen els anys i saber que has pogut col·laborar en eixe creixement personal i acadèmic».
Per Ernest Micó «sempre pots aprendre coses de la gent jove, la seua visió del món aporta un punt de vista diferent de les coses i potser encara no tenen alguns estereotips que amb el pas del temps anem acumulant i que utilitzem massa sovint». En el cas d’Esther Llorens és «el reconeixement de què el teu esforç val la pena. És el reconeixement més valuós que tenim els docents. Són una de les raons amb que t’alces de matí i dius “allá voy”… ».
I per Begoña Adsuara és «molt satisfactori veure com els meus alumnes aprenen gràcies a les meues explicacions. És emocionant saber que estic contribuint a la formació de ments joves. És molt gratificant ajudar-los a superar les seues barreres i que creuen en ells mateixos. I em sent molt orgullosa quan aconsegueixen les seues metes gràcies al meu treball».
Per al professor Salvador Mondragón l’alumnat «ens permet aprendre a ser millor persona, augmentar la sensibilitat i a ser humil. He aprés el que no hi ha en els llibres» i igual li passa a Ernest Arnau qui assegura que «l’ensenyança és una conversa en la qual totes les parts millorem. Per exemple, el disseny dels experiments. Deixar que l’alumnat pense, propose i cree proporciona noves possibilitats que no havia imaginat. Tots aquests increments individuals suposen un canvi enorme!».
Per a Sergio Gutiérrez és una manera de reinventar-se «igual que l'educació és el motor del progrés de la societat, l'alumnat és l'agent educatiu motor del progrés d'un docent com a docent, i, per tant, l'agent fonamental de tot el procés. És a dir, els docents ho som per i per a l'alumnat. Gràcies a l'alumnat tenen sentit la nostra missió, i el nostre viatge. I, aquest viatge mai acaba, encoratjat i avivat per generacions d'estudiants que ens conviden a reinventar-nos, i ens faciliten fer-ho. I, siguem conscients, també ens demanen fer-ho. Gràcies a l'alumnat i per i per a l'alumnat, adquirim noves destreses, habilitats, eines, aconseguim nous paisatges, i experimentem noves vivències. I ens reinventem».
I com van arribar ells i elles on estan?
Tothom té una referència docent de l’escola o l’institut, o inclòs de la vida, que li ha servit de motivació o inspiració, fins i tot els i les docents premiats. En el cas d’Ernest Micó estava clar «sempre m’han agradat les Ciències Naturals i en especial la Biologia per les contínues preguntes sobre el funcionament dels éssers vius», explica. Per a Esther Llorens la influència va ser doble «altres dos docents, Adelaida Pla a l’escola i Eduardo Copoví a l’Instituit, cadascú a la seua manera però els dos em van transmetre el gust i la passió per les Matemàtiques».
El cas de Salvador Mondragón va ser un poc diferent «no sabria què dir, fa més de 40 anys l'important era tenir un sou. El que sí que sé és que després d'uns estudis científics i una oposició vaig estudiar Filosofia especialitzant-me en orientació escolar... sabia molt de dibuix però no sabia com ensenyar-lo.... és una de les tres millors decisions que he pres en la vida». No obstant això, Manuela Segura ho tenia molt clar «sempre m’he volgut dedicar a la docència i sempre m’ha agradat la química. La de professor crec que és una de les professions més boniques que existeixen i m’ha fet molta il·lusió que em donaren aquest premi aquest any que ha sigut el de la meua jubilació. Després de 36 anys han passat molts alumnes per les meues classes, però sempre he intentat donar el màxim de mi mateixa.  És molt gratificant quan en trobes pel carrer antics alumnes de fa molts anys que et saluden i et recorden amb estima o que han estudiat química perquè els agradaven les teues classes».
Més que una persona, ha sigut la passió per la ciència és el que va moure a Ernest Arnau a dedicar-se a la docència «la ciència és apassionant i ens permet descobrir i millorar cada dia. Un curs podem plantejar un experiment i al següent millorar-lo, veure les dificultats que s’han plantejat, les idees noves… són disciplines dinàmiques». En la mateixa senda de la mobilitat es pronuncia Sergio Gutiérrez qui explica que «sempre em va picar el cuquet de l'educació, i, com deia, la concebo com el motor del progrés de la societat. Crec fortament en la necessitat de progrés com a societat, per això dedicar-me a educació era, simplement, natural. D'altra banda, gaudeixo molt com a docent, malgrat l'enorme responsabilitat que comporta la professió i la seua complexitat. Al llarg de la meua vida, en les diferents etapes d'estudis, he tingut millors i pitjors professors. Òbviament, prefereixo ser part de la solució, per la qual cosa la meua principal motivació és intervenir com a engranatge que funciona amb sentit en aquest motor».
Imatges de l'acte

Español:
La Escuela Superior de Tecnología y Ciencias Experimentales (ESTCE) de la Universitat Jaume I ha celebrado la entrega de la segunda edición de los Premios Marcadores, destinados a reconocer a los profesores y profesoras de secundaria que más han motivado y formado a los estudiantes durante el periodo de la ESO y Bachillerato.
Los 11 galardonados han sido escogidos y votados por el alumnado de la ESTCE de primero y segundo curso y persiguen visibilizar el trabajo del profesorado de secundaria de la rama científico-técnica, su conocimiento y su capacidad de transmisión de habilidades al alumnado con su trabajo diario.
En el evento también se ha otorgado el IX Premio de Divulgación Científico-Tecnológica en Valenciano al estudiante José Vicente Soriano por su ensayo «El sentit de la ciència».
El acto ha contado con la participación de la vicerrectora de Estudiantado y Compromiso Social, Inmaculada Rodríguez; la directora de la ESTCE, Amelia Simó, y el secretario de la ESTCE, Juan Ignacio Climente.
La vicerrectora de Estudiantado y Compromiso Social ha destacado que el acto es una «oportunidad única» para reforzar lazos entre el estudiantado universitario y un profesorado de secundaria al que recomienda «guardar en el corazón este momento puesto que implica que vuestros alumnos os recuerdan y os tienen como ejemplo de futuro». Por su parte, la directora de la ESTCE ha añadido la importancia del reconocimiento puesto que «el bachiller científico-técnico no es el más popular y hay una reducción de alumnado. Es algo preocupante porque la sociedad necesita profesionales formados en este tipo de disciplinas y hay que destacar el valor de transmitir al alumnado la vocación y el interés en la ciencia».
La profesora de secundaria del colegio Salesianos de Burriana, Esther Llorens, ha asegurado en representación de los 11 profesores y profesoras premiadas que «la clave está en que los alumnos sientan que al docente le apasiona su trabajo y ponerte, a veces, en su piel», y ha señalado la difícil tarea del profesorado en la formación durante el bachillerato «puesto que tenemos dos responsabilidades diferentes: que nuestros alumnos accedan a los grados pasando la PAU con la nota necesaria y, al mismo tiempo, que en el proceso aprendan a razonar, a tomar decisiones y resolver problemas, enseñándoles capacidad crítica, trabajo en equipo y autonomía». Así mismo, ha añadido que «el mundo necesita más hombres de ciencia y, sobre todo, más mujeres de ciencia. Estudiantes que no tengan miedo a la disciplina y se sientan capaces de convertirse en profesionales de un sector cada vez más relevante. Para eso necesitamos un profesorado motivado que se sienta valorado», ha apuntado Llorens.




Nombre


Asignatura


Centro IES


Localidad




Esther Llorens


Matemàtiques


Salesianos


Borriana




Manuel Doblas


Matemàtiques


Serra Espadà


Onda




Begoña Adsuara


Física


El Caminàs


Castelló




Ernest Arnau


Física


L'Alcalatén


Alcora




Raul Portolés


Física


El Prat


Torreblanca




Ignacio Alguacil


Química


Alfons XIII


La Vall d'Alba




Manuela Segura


Química


Penyagolosa


Castelló




Joaquín Roca


Dibuix tècnic


San Cristóbal II


Castelló




Salvador Mondragón


Dibuix tècnic


Politècnic


Castelló




Ernest Micó


Biologia


Àlvaro Falomir


Almassora




Carlos Sergio Gutiérrez


Tecnologia de la Informació


Madre Vedruna


Castelló




Autenticidad, compromiso, pasión, humor y honestidad, algunas de las razones del premio


Honestidad, pasión, autenticidad, compromiso y humor son algunos de los sustantivos que el profesorado galardonado en la segunda edición de los Premios Marcadores del ESTCE ha usado para explicarse los motivos por los cuales su alumnado lo ha elegido para otorgarle estos galardones. «Siempre he intentado ser honesto con la profesión y con mi alumnado, comenta Ernest Micó, y pienso que podría tener algo a ver». Para Begoña Adsuara la razón podría estar en la «pasión con que explico la materia, la paciencia cuando preguntan dudas, no perder la sonrisa casi nunca, escucharlos cuando han pedido ayuda y especialmente, animarlos y confiar en ellos para superar no solo mi asignatura sino todo el bachillerato, y todo esto, con humor».
Esther Llorens considera que «el alumnado valora, además del trato con ellos, el esfuerzo que pones al hacer tu tarea como docente, y esto implica transmitir la pasión que sientes por lo que haces, motivarlos para que les guste la asignatura y, a veces, ponerte en su piel. Además, creo que también valoran el esfuerzo de todo el departamento para acercar el mundo matemático mediante concursos de ingenio o fotografía matemática, actividades de gamificación. El alumnado aprecia que te gusta lo que haces y valoran tu dedicación». Y Para


Salvador Mondragón la elección no es otra cosa que ser valorado como una persona auténtica. «Se supone que el buen profesor posee transparencia didáctica, conocimiento científico de la materia y proximidad emocional,... pero la autenticidad no se posee, ni se aprende, se transmite. Y en esto creo que radica la valoración que hace el alumnado en general.... saber sentir que lo que hay delante es auténtico». En el caso de Manuela Segura opina que «lo que valoran los alumnos en un profesor es el compromiso que tienes con ellos. Yo soy muy exigente, pero ellos saben que si trabajan estoy para ayudarlos y agradecen que les das confianza y valores su esfuerzo. No solo tenemos que enseñar la asignatura, sino también estar a su lado y ayudarlos a formarse como personas. También valoran la coherencia entre lo que dices y lol que haces, entre lo que exiges y lo que ofreces y el hecho de dejar las cosas claras desde un principio».
En el caso de Ernest Arnau, «la respuesta es sencilla: la ciencia es maravillosa. Independientemente de la edad o de nuestros conocimientos es fantástico hacernos preguntas y que la naturaleza nos responda. Como docente intento transmitir esta idea y, me parece, que el alumnado la comparte». En el mismo sentido se pronuncia Sergio Gutiérrez, quien explica que algunos factores determinantes han podido ser «la proximidad entre las perspectivas del profesorado y el alumnado; la capacidad de contextualizar los contenidos de la asignatura en relación con elementos, problemática y preocupaciones de la vida diaria del alumnado; la apreciación del rigor académico en una determinada materia; y también, intereses personales compartidos».
«Personalmente, explica Gutiérrez, me inspira y me representa el personaje Link, de la saga de videojuegos The Legend of Zelda, de Nintendo. Link es el eterno aprendiz, siempre aprendiendo, siempre viajando, conociendo nuevos paisajes y nuevos personajes, adquiriendo habilidades y destrezas nuevas, y viviendo experiencias nuevas. Para mí, un profesor nunca consigue su "forma final"; o nunca tendría que hacerlo. Yo estoy en fase beta perpetua. Reinventándome continua y permanentemente como profesor. Como Link. Esta perspectiva fresca e innovadora es valorada positivamente por el alumnado, que se da cuenta perfectamente del espíritu y la voluntad de preparación ante la incertidumbre que fomentamos algunos docentes».
Una visión diferente del mundo, eso que no está en los libros
Muchas son las cosas que el alumnado aporta cada día a sus docentes, aunque muchas veces no sean conscientes de esta transferencia o influencia. Para Nacho Alguacil, quien repite galardón, «sin duda, los profesores somos unos afortunados de poder compartir nuestra profesión con nuestros alumnos. Tenemos que ser conscientes de nuestra responsabilidad como formadores de personas y priorizar siempre el alumno ante cualquier otra cosa. Es muy satisfactorio ver crecer los alumnos a medida que pasan los años y saber que has podido colaborar en ese crecimiento personal y académico».
Por Ernest Micó «siempre puedes aprender cosas de la gente joven, su visión del mundo aporta un punto de vista diferente de las cosas y quizás todavía no tienen algunos estereotipos que con el paso del tiempo vayamos acumulando y que utilizamos demasiado a menudo». En el caso de Esther Llorens es «el reconocimiento de que tu esfuerzo merece la pena. Es el reconocimiento más valioso que tenemos los docentes. Son una de las razones con que te levantas por la mañana y dices “allá voy”… ».
Y para Begoña Adsuara es «muy satisfactorio ver como mis  alumnos aprenden gracias a mis explicaciones. Es emocionante saber que estoy contribuyendo a la formación de mentes jóvenes. Es muy gratificante ayudarlos a superar sus barreras y que creen en ellos mismos. Y me siente muy orgullosa cuando consiguen sus metas gracias a mi trabajo».
Para el profesor Salvador Mondragón el alumnado «nos permite aprender a ser mejor persona, aumentar la sensibilidad y a ser humilde. He aprendido lo que no está en los libros» e igual le pasa a Ernest Arnau quién asegura que «la enseñanza es una conversación en la cual todas las partes mejoramos. Por ejemplo, el diseño de los experimentos. Dejar que el alumnado piense, proponga y cree proporciona nuevas posibilidades que no había imaginado. Todos estos incrementos individuales suponen un cambio enorme!».
Para Sergio Gutiérrez es una manera de reinventarse «igual que la educación es el motor del progreso de la sociedad, el alumnado es el agente educativo motor del progreso de un docente como docente, y, por lo tanto, el agente fundamental de todo el proceso. Es decir, los docentes lo somos por y para el alumnado. Gracias al alumnado tienen sentido nuestra misión, y nuestro viaje. Y, este viaje nunca acaba, alentado y avivado por generaciones de estudiantes que nos invitan a reinventarnos, y nos facilitan hacerlo. Y, seamos conscientes, también nos piden hacerlo. Gracias al alumnado y por y para el alumnado, adquirimos nuevas destrezas, habilidades, herramientas, conseguimos nuevos paisajes, y experimentamos nuevas vivencias. Y nos reinventamos».
¿Y cómo llegaron ellos y ellas donde están?
Todo el mundo tiene una referencia docente de la escuela o el instituto, o incluso de la vida, que le ha servido de motivación o inspiración, incluso los y las docentes premiados. En el caso de Ernest Micó estaba claro «siempre me han gustado las Ciencias Naturales y en especial la Biología por las continuas preguntas sobre el funcionamiento de los seres vivos», explica. Para Esther Llorens la influencia fue doble «otros dos docentes, Adelaida Pla en la escuela y Eduardo Copoví en el Instituto, cada cual a su manera pero los dos me transmitieron el gusto y la pasión por las Matemáticas».
El caso de Salvador Mondragón fue un poco diferente «no sabría qué decir, hace más de 40 años lo importante era tener un sueldo. Lo que sí que sé es que después de unos estudios científicos y una oposición estudié Filosofía especializándome en orientación escolar... sabía mucho de dibujo pero no sabía como enseñarlo.... es una de las tres mejores decisiones que he tomado en la vida». Sin embargo, Manuela Segura lo tenía muy claro «siempre me he querido dedicar a la docencia y siempre me ha gustado la química. La de profesor creo que es una de las profesiones más bonitas que existen y me ha hecho mucha ilusión que me dieron este premio este año que ha sido el de mi jubilación. Después de 36 años han pasado muchos alumnos por mis clases, pero siempre he intentado dar el máximo de mí misma. Es muy gratificante cuando encuentras por la calle antiguos alumnos de hace muchos años que te saludan y te recuerdan con aprecio o que han estudiado química porque los gustaban tus clases».
Más que una persona, ha sido la pasión por la ciencia es el que movió a Ernest Arnau a dedicarse a la docencia «la ciencia es apasionante y nos permite descubrir y mejorar cada día. Un curso podemos plantear un experimento y al siguiente mejorarlo, ver las dificultades que se han planteado, las ideas nuevas… son disciplinas dinámicas». En la misma senda de la movilidad se pronuncia Sergio Gutiérrez quién explica que «siempre me picó el gusanillo de la educación, y, como decía, la concibo como el motor del progreso de la sociedad. Creo fuertemente en la necesidad de progreso como sociedad, por eso dedicarme a educación era, simplemente, natural. Por otro lado, disfruto mucho como docente, a pesar de la enorme responsabilidad que comporta la profesión y su complejidad. A lo largo de mi vida, en las diferentes etapas de estudios, he tenido mejores y peores profesores. Obviamente, prefiero ser parte de la solución, por lo cual mi principal motivación es intervenir como engranaje que funciona con sentido en este motor».
Imágenes del acto