Valencià:
L'origen de les llengües indoeuropees és objecte de controvèrsia des de fa més de dos-cents anys. Dues teories principals han dominat recentment aquest debat: la hipòtesi de la «estepa», que proposa un origen en l'estepa pòntic-caspiana fa uns 6000 anys, i la hipòtesi «anatolia» o «agrícola», que suggereix un origen més antic vinculat a l'agricultura primerenca fa uns 9000 anys. Les anàlisis filogenètiques prèvies de les llengües indoeuropees han arribat a conclusions contradictòries sobre l'antiguitat de la família, a causa dels efectes combinats de les imprecisions i incoherències dels conjunts de dades que utilitzaven i a les limitacions de la forma en què els mètodes filogenètics analitzaven les llengües antigues.
Per a resoldre aquests problemes, investigadors del Departament d'Evolució Lingüística i Cultural de l'Institut Max Planck d'Antropologia Evolutiva van reunir un equip internacional de més de 80 especialistes en llengües, entre els quals es troba el professor Kim Schulte del Departament de Traducció i Comunicació de la Universitat Jaume I de Castelló, per a construir un nou conjunt de dades de vocabulari bàsic de 161 llengües indoeuropees, incloses 52 llengües antigues o històriques. Aquest mostreig més complet i equilibrat, combinat amb rigorosos protocols de codificació de dades lèxiques, ha rectificat els problemes dels conjunts de dades utilitzades per estudis anteriors.
Es calcula que l'indoeuropeu té uns 8.100 anys d'antiguitat
L'equip va utilitzar una anàlisi filogenètica bayesiana d'ascendència recent per a comprovar si les llengües escrites antigues, com el llatí clàssic i el sànscrit vèdic, eren els avantpassats directes de les llengües romàniques i índiques modernes, respectivament. Russell Gray, cap del Departament d'Evolució Lingüística i Cultural i autor principal de l'estudi, ha destacat la cura que havien posat a garantir la solidesa de les seves inferències. «La nostra cronologia és sòlida en una àmplia gamma de models filogenètics alternatius i anàlisis de sensibilitat», ha assegurat. Aquestes anàlisis estimen que la família indoeuropea té uns 8.100 anys d'antiguitat, amb cinc branques principals ja separades fa uns 7.000 anys.
Aquests resultats no són totalment coherents ni amb la hipòtesi de l'estepa ni amb la de l'agricultura. El primer autor de l'estudi, Paul Heggarty, ha indicat que «dades recents d'ADN antic suggereixen que la branca anatolia de l'indoeuropeu no va sorgir de l'Estepa, sinó de més al sud, en o prop de l'arc nord del Creixent Fèrtil, com la font més primerenca de la família indoeuropea. La topologia del nostre arbre genealògic lingüístic i les dates de divisió dels nostres llinatges apunten a altres branques primerenques que també poden haver-se propagat directament des d'allí, no a través de l'Estepa», ha explicat.
Noves idees de la genètica i la lingüística
Els autors de l'estudi han proposat, per tant, una nova hipòtesi híbrida per a l'origen de les llengües indoeuropees, amb una pàtria última al sud del Caucas i una branca posterior cap al nord, en l'Estepa, com a pàtria secundària per a algunes branques de l'indoeuropeu que van entrar a Europa amb les expansions posteriors associades a Yamnaya i Corded Ware. «Així doncs, l'ADN antic i la filogenètica lingüística es combinen per a suggerir que la resolució de l'enigma indoeuropeu de 200 anys d'antiguitat resideix en un híbrid de les hipòtesi agrícola i estepària», ha assenyalat Gray.
Wolfgang Haak, cap de grup del Departament de Arqueogenética de l'Institut Max Planck d'Antropologia Evolutiva, resumeix les implicacions del nou estudi explicant que «a part d'una estimació temporal més precisa de l'arbre lingüístic general, la topologia de l'arbre i l'ordre de ramificació són fonamentals per a l'alineació amb els esdeveniments arqueològics clau i els patrons d'ascendència canviants observats en les dades del genoma humà antic. Es tracta d'un enorme pas endavant des dels escenaris anteriors, mútuament excloents, cap a un model més plausible que integra troballes arqueològiques, antropològics i genètics».
Autoria notícia: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology
Imatge: La família lingüística va començar a divergir fa uns 8.100 anys, a partir d'una pàtria situada immediatament al sud del Caucas. Una migració va arribar a l'estepa pòntic-caspiana i forestal fa uns 7000 anys, i des d'allí migracions posteriors es van estendre a parts d'Europa fa uns 5000 anys.
Article: New insights into the origin of the Indo-European languages. P. Heggarty et al., Science (2023), Vol 381, Issue 6656. DOI 10.1126/science.abg0818

Español:
El origen de las lenguas indoeuropeas es objeto de controversia desde hace más de doscientos años. Dos teorías principales han dominado recientemente este debate: la hipótesis de la «estepa», que propone un origen en la estepa póntico-caspiana hace unos 6000 años, y la hipótesis «anatolia» o «agrícola», que sugiere un origen más antiguo vinculado a la agricultura temprana hace unos 9000 años. Los análisis filogenéticos previos de las lenguas indoeuropeas han llegado a conclusiones contradictorias sobre la antigüedad de la familia, debido a los efectos combinados de las imprecisiones e incoherencias de los conjuntos de datos que utilizaban y a las limitaciones de la forma en que los métodos filogenéticos analizaban las lenguas antiguas.
Para resolver estos problemas, investigadores del Departamento de Evolución Lingüística y Cultural del Instituto Max Planck de Antropología Evolutiva reunieron a un equipo internacional de más de 80 especialistas en lenguas, entre los que se encuentra el profesor Kim Schulte del Departamento de Traducción y Comunicación de la Universitat Jaume I de Castellón, para construir un nuevo conjunto de datos de vocabulario básico de 161 lenguas indoeuropeas, incluidas 52 lenguas antiguas o históricas. Este muestreo más completo y equilibrado, combinado con rigurosos protocolos de codificación de datos léxicos, ha rectificado los problemas de los conjuntos de datos utilizados por estudios anteriores.
Se calcula que el indoeuropeo tiene unos 8.100 años de antigüedad
El equipo utilizó un análisis filogenético bayesiano de ascendencia reciente para comprobar si las lenguas escritas antiguas, como el latín clásico y el sánscrito védico, eran los antepasados directos de las lenguas románicas e índicas modernas, respectivamente. Russell Gray, jefe del Departamento de Evolución Lingüística y Cultural y autor principal del estudio, ha destacado el cuidado que habían puesto en garantizar la solidez de sus inferencias. «Nuestra cronología es sólida en una amplia gama de modelos filogenéticos alternativos y análisis de sensibilidad», ha asegurado. Estos análisis estiman que la familia indoeuropea tiene unos 8.100 años de antigüedad, con cinco ramas principales ya separadas hace unos 7.000 años.
Estos resultados no son totalmente coherentes ni con la hipótesis de la estepa ni con la de la agricultura. El primer autor del estudio, Paul Heggarty, ha indicado que «datos recientes de ADN antiguo sugieren que la rama anatolia del indoeuropeo no surgió de la Estepa, sino de más al sur, en o cerca del arco norte del Creciente Fértil, como la fuente más temprana de la familia indoeuropea. La topología de nuestro árbol genealógico lingüístico y las fechas de división de nuestros linajes apuntan a otras ramas tempranas que también pueden haberse propagado directamente desde allí, no a través de la Estepa», ha explicado.
Nuevas ideas de la genética y la lingüística
Los autores del estudio han propuesto, por tanto, una nueva hipótesis híbrida para el origen de las lenguas indoeuropeas, con una patria última al sur del Cáucaso y una rama posterior hacia el norte, en la Estepa, como patria secundaria para algunas ramas del indoeuropeo que entraron en Europa con las expansiones posteriores asociadas a Yamnaya y Corded Ware. «Así pues, el ADN antiguo y la filogenética lingüística se combinan para sugerir que la resolución del enigma indoeuropeo de 200 años de antigüedad reside en un híbrido de las hipótesis agrícola y esteparia», ha señalado Gray.
Wolfgang Haak, jefe de grupo del Departamento de Arqueogenética del Instituto Max Planck de Antropología Evolutiva, resume las implicaciones del nuevo estudio explicando que «aparte de una estimación temporal más precisa del árbol lingüístico general, la topología del árbol y el orden de ramificación son fundamentales para la alineación con los acontecimientos arqueológicos clave y los patrones de ascendencia cambiantes observados en los datos del genoma humano antiguo. Se trata de un enorme paso adelante desde los escenarios anteriores, mutuamente excluyentes, hacia un modelo más plausible que integra hallazgos arqueológicos, antropológicos y genéticos».
Autoría noticia: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology
Imagen: La familia lingüística empezó a divergir hace unos 8.100 años, a partir de una patria situada inmediatamente al sur del Cáucaso. Una migración llegó a la estepa póntico-caspiana y forestal hace unos 7000 años, y desde allí migraciones posteriores se extendieron a partes de Europa hace unos 5000 años.
Artículo
New insights into the origin of the Indo-European languages. P. Heggarty et al., Science (2023), Vol 381, Issue 6656. DOI 10.1126/science.abg0818