Valencià:
L'ozó és un gas incolor i inodor, una variant de l'oxigen que és present en l'atmosfera terrestre fonamentalment en l'estratosfera (entre els 10 i els 50 km d'altura), que envolta la Terra i que és beneficiós perquè la protegeix de les radiacions de raigs ultraviolats de l'espai exterior, però que acumulat en concentracions superiors a les naturals en les capes inferiors de la troposfera (entre el sòl i 10 km d'altura) és contaminant, perjudicial per a la salut humana i per a la vegetació.
El Ministeri per a la Transició Ecològica i el Repte Demogràfic (MITERD) finança el projecte «Pla Nacional d’Ozó Troposfèric», coordinat per Xavier Querol de l’Institut de Diagnòstic Ambiental i Estudis de l’Aigua (IDAEA-CSIC), en què participen diferents grups, com ara el Barcelona Supercomputing Center (BSC), el Centre d’Estudis del Mediterrani (CEAM), la Universitat del País Basc (UPV/EHU) i el Grup d’Enginyeria Ambiental i Energètica Aplicada a Processos Industrials  (GAIA) de l’Institut de Tecnologia Ceràmica Agustín Escardino de la Universitat Jaume I de Castelló.
El projecte, en què també col·laboren les universitats de Saragossa, Huelva i Aveiro (Portugal), té com a finalitat avaluar els nivells i els fenòmens de contaminació, quantificar les emissions de diferents sectors i proposar distintes estratègies per a la seua reducció. La gran confluència de factors que afecten els nivells d’ozó i el fet que la generació responga a comportaments no lineals fa que la interpretació i predicció dels nivells i la proposta de mesures de mitigació presente una gran complexitat.
En el cas de l’UJI, l’equip del grup GAIA, coordinat pel catedràtic d’Enginyeria Química Eliseu Monfort, serà l’encarregat d’obtenir dades oficials de les emissions industrials, per això haurà d’analitzar els inventaris i realitzar visites de camp als principals focus d’emissió més rellevants de les quatre o cinc conques atmosfèriques identificades com a més problemàtiques des del punt de vista dels nivells d’ozó (Madrid, Barcelona-plana de Vic, la Vall del Guadalquivir, interior de València-Castelló, Puertollano i zones de Castella i Lleó).
La finalitat és avaluar en els sectors industrials el grau d’aplicació de les millors tècniques disponibles de minimització d’emissions de precursors i estudiar si hi ha marge per a la seua reducció, per tal de proposar mesures de mitigació específiques realistes. A més a més, el grup GAIA s’ocuparà de col·laborar amb el Barcelona Supercomputing Center (BSC) per a millorar l’inventari de les emissions dels principals precursors de la generació d’ozó.
Per la seua banda, el CSIC coordinarà tot el treball i se centrarà en la realització d’estudis d’interpretació de sèries temporals dels nivells d’ozó en distintes conques atmosfèriques (2010-2020), en el disseny de campanyes experimentals específiques de mesura dels nivells de compostos orgànics volàtils (COVs) i òxid de nitrogen (NOx) i en la determinació de la dinàmica atmosfèrica de l’ozó en cada conca, amb la col·laboració del Grup de Meteorologia i Qualitat de l’Aire del CEAM, que també realitzarà anàlisis de les mostres i cooperarà amb el BSC en l’avaluació dels resultats dels treballs de modelització per a obtenir una millor reproducció dels nivells d’ozó.
En l’estudi d’un contaminant amb la complexitat de factors que presenta l’ozó, és vital comptar amb eines avançades de modelització i superordinadors amb una gran capacitat de càlcul. En aquest sentit, el BSC s’ocuparà de la modelització i de realitzar estudis de sensibilitat per a veure l’efecte en els nivells atmosfèrics d’ozó de determinades mesures de reducció d’emissions de precursors. El Grup d’Investigació Atmosfèrica de la UPV-EHU, que també participarà en la interpretació de les sèries temporals i mesures de compostos orgànics volàtils, col·laborarà amb el BSC en la representació i avaluació dels resultats de modelització i en la identificació de les millores necessàries per a una millor reproducció dels nivells d’ozó en les conques assignades.
L’OZÓ, UN CONTAMINANT SECUNDARI
L'ozó troposfèric és un contaminant denominat «secundari» (no s'emet directament a l’atmosfera) perquè es forma a partir d'altres contaminants primaris (denominats «precursors»), que reaccionen entre ells per l'acció de la llum solar (les reaccions de formació d’ozó són fotoquímiques). És per això que les majors exposicions a ozó es produeixen en zones amb forta irradiació solar (com les zones mediterrànies), en els períodes més càlids (mesos de l’estiu), al voltant d'àrees amb elevades emissions de precursors (principalment òxids de nitrogen i compostos orgànics volàtils) de les principals fonts d’emissió (trànsit rodat o aeri i emissions marítimes, industrials, domèstiques, agrícoles i de ramaderia).
En l’àmbit europeu, les regions del sud i de la conca mediterrània són les més exposades a la contaminació per ozó, i encara que la situació ha millorat molt en els últims anys, els nivells en moltes zones d’Espanya són elevats i s’enregistren xifres superiors a l’objectiu de protecció de la salut proposat per la Unió Europea (120 µg/m3) en les zones afectades pel transport atmosfèric de les emissions de les grans àrees urbanes i industrials, com ara Madrid, Barcelona, la conca del Guadalquivir o l’interior de la Comunitat Valenciana. Aquesta afecció encara és més extensa si els nivells d’ozó es comparen amb els valors recomanats en 2021 per l'Organització Mundial de la Salut (OMS), que estableix un valor guia per a la protecció de la salut de 100 µg/m3.
Els resultats preliminars dels treballs desenvolupats fins ara s’han recopilat en l’informe «Bases científicotécnicas para la elaboración de un plan de ozono», disponible en línia en la pàgina web del MITERD: https://www.miteco.gob.es/es/calidad-y-evaluacion-ambiental/temas/atmosfera-y-calidad-del-aire/calidad-del-aire/documentacion-oficial/bct_plan_o3.html

Español:
El ozono es un gas incoloro e inodoro, una variante del oxígeno que está presente en la atmósfera terrestre fundamentalmente en la estratosfera (entre los 10 y los 50 km de altura), rodeando la Tierra y que es beneficioso al protegerla de las radiaciones de rayos ultravioleta del espacio exterior, pero que acumulado en concentraciones superiores a las naturales en las capas inferiores de la troposfera (entre el suelo y 10 km de altura) es contaminante, perjudicial para la salud humana y para la vegetación.
El Ministerio para la Transición Ecológica y el Reto Demográfico (MITERD) financia el proyecto «Plan Nacional de Ozono Troposférico», coordinado por Xavier Querol del Instituto de Diagnóstico Ambiental y Estudios del Agua (IDAEA-CSIC), en el que participan diferentes grupos, como el Barcelona Supercomputing Center (BSC), el Centro de Estudios del Mediterráneo (CEAM), la Universidad del País Vasco (UPV/EHU) y el Grupo de Ingeniería Ambiental y Energética Aplicada a Procesos Industriales (GAIA) del Instituto de Tecnología Cerámica Agustín Escardino de la Universitat Jaume I de Castelló.
El proyecto, en el que también colaboran las universidades de Zaragoza, Huelva y Aveiro (Portugal), tiene como finalidad evaluar los niveles y los fenómenos de contaminación, cuantificar las emisiones de diferentes sectores y proponer distintas estrategias para su reducción. La gran confluencia de factores que afectan a los niveles de ozono y el hecho de que la generación responda a comportamientos no lineales hace que la interpretación y predicción de los niveles y la propuesta de medidas de mitigación presente una gran complejidad.
En el caso de la UJI, el equipo del grupo GAIA, coordinado por el catedrático de Ingeniería Química Eliseu Monfort, será el encargado de obtener datos oficiales de las emisiones industriales. Para ello, tendrá que analizar los inventarios y realizar visitas de campo a los principales focos de emisión más relevantes de las cuatro o cinco cuencas atmosféricas identificadas como más problemáticas desde el punto de vista de los niveles de ozono (Madrid, Barcelona-plana de Vic, el Valle del Guadalquivir, interior de Valencia-Castellón, Puertollano y zonas de Castilla y León).
La finalidad es evaluar en los sectores industriales el grado de aplicación de las mejores técnicas disponibles de minimización de emisiones de precursores y estudiar si hay margen para su reducción, para proponer medidas de mitigación específicas realistas.  Además, el grupo GAIA se ocupará de colaborar con el Barcelona Supercomputing Center (BSC) para mejorar el inventario de las emisiones de los principales precursores de la generación de ozono.
Por su parte, el CSIC coordinará todo el trabajo y se centrará en la realización de estudios de interpretación de series temporales de los niveles de ozono en distintas cuencas atmosféricas (2010-2020), en el diseño de campañas experimentales específicas de medida de los niveles de compuestos orgánicos volátiles (COV) y óxido de nitrógeno (NOx) y en la determinación de la dinámica atmosférica del ozono en cada cuenca, con la colaboración del Grupo de Meteorología y Calidad del Aire del CEAM, quien también realizará análisis de las muestras y cooperará con el BSC en la evaluación de los resultados de los trabajos de modelización para obtener una mejor reproducción de los niveles de ozono.
En el estudio de un contaminante con la complejidad de factores que presenta el ozono, es vital contar con herramientas avanzadas de modelización y superordenadores con una gran capacidad de cálculo. En este sentido, el BSC se ocupará de la modelización y de realizar estudios de sensibilidad para ver el efecto en los niveles atmosféricos de ozono de determinadas medidas de reducción de emisiones de precursores. El Grupo de Investigación Atmosférica de la UPV-EHU, que también participará en la interpretación de las series temporales y medidas de compuestos orgánicos volátiles, colaborará con el BSC en la representación y evaluación de los resultados de modelización y en la identificación de las mejoras necesarias por una mejor reproducción de los niveles de ozono en las cuencas asignadas.
El OZONO, UN CONTAMINANTE SECUNDARIO
El ozono troposférico es un contaminante denominado «secundario» (no se emite directamente a la atmósfera) porque se forma a partir de otros contaminantes primarios (denominados «precursores»), que reaccionan entre ellos por la acción de la luz solar (las reacciones de formación de ozono son fotoquímicas). Por este motivo, las mayores exposiciones a ozono se producen en zonas con fuerte irradiación solar (como las zonas mediterráneas), en los períodos más cálidos (meses del verano), alrededor de áreas con elevadas emisiones de precursores (principalmente óxidos de nitrógeno y compuestos orgánicos volátiles) de las principales fuentes de emisión (tráfico rodado o aéreo, emisiones marítimas, industriales, domésticas, agrícolas y de ganadería).
En el ámbito europeo, las regiones del sur y de la cuenca mediterránea son las más expuestas a la contaminación por ozono, y aunque la situación ha mejorado mucho en los últimos años, los niveles en muchas zonas de España son elevados y se registran cifras superiores al objetivo de protección de la salud propuesto por la Unión Europea (120 µg/m3) en las zonas afectadas por el transporte atmosférico de las emisiones de las grandes áreas urbanas e industriales, como por ejemplo Madrid, Barcelona, la cuenca del Guadalquivir o el interior de la Comunitat Valenciana. Esta afección todavía es más extensa si los niveles de ozono se comparan con los valores recomendados en 2021 por la Organización Mundial de la Salud (OMS), que establece un valor guía para la protección de la salud de 100 µg/m3.
Los resultados preliminares de los trabajos desarrollados hasta ahora se han recopilado en el informe «Bases científico-técnicas para la elaboración de un plan de ozono», disponible online en la página web del MITERD: https://www.miteco.gob.es/es/calidad-y-evaluacion-ambiental/temas/atmosfera-y-calidad-del-aire/calidad-del-aire/documentacion-oficial/bct_plan_o3.html