Valencià:
L'exrector de la Universitat Politècnica de València i vicepresident executiu de la CRUE, Juan Juliá, ha assegurat que «les universitats som l'únic agent que ha augmentat la seua inversió en R+D» durant els últims anys i ha destacat que això ha estat possible, malgrat la reducció del finançament públic, perquè «hem prioritzat en l'important, en la generació de ciència i recerca». Això, en la seua opinió, legitima les universitats perquè puguen demanar al nou Govern un nou marc de finançament que les ajude a continuar amb les seues tasques de recerca, innovació i desenvolupament.
Juliá ha sigut el moderador de la taula-debat que sobre «La dualitat Nord-Sud» han mantingut en l'última jornada del curs «Els mals de l'Europa social: buscant solucions» Rafael Puyol, exrector de la Universitat Complutense de Madrid (UCM); Jordi Garcés, director de l'Institut de Recerca de Polítiques de Benestar Social de la Universitat de València, i Ignacio Molina, investigador principal del Reial Institut Elcano.
Rafael Puyol ha assegurat que «no existeix una política migratòria comuna europea», malgrat comptar amb una capacitat d'absorció suficient per a integrar la immigració que arriba «encara que això no significa que no es produïsquen problemes». Segons les dades oferides per Puyol, aquest col·lectiu és precisament qui afavoreix el creixement poblacional d'una Europa envellida, en la qual més del 18% de la ciutadania és major de 65 anys.
Durant la seua intervenció sobre «Demografia i migracions a Europa», l'exrector de la UCM ha indicat que un dels majors reptes als quals s'enfronta el continent és el pagament de les despeses sanitàries, perquè les estadístiques indiquen que la població major de 60 anys necessita el doble de productes sanitaris que la mitjana de la població activa i que la xifra es quadruplica en el cas de les persones majors de 80 anys.
El professor ha establert tres zones amb característiques pròpies dins de la Unió Europea: els països del Nord (Suècia, Noruega, Dinamarca, Alemanya, Gran Bretanya, etc.); els mediterranis (Espanya, Portugal, França, Itàlia, etc.) i els de l'Est (Romania, Polònia, República Txeca, etc.). Dues de les característiques diferenciadores de l'Est serien la no renovació de generacions (es necessiten 2,1 fills per a renovar la generació anterior) i el menor percentatge d'esperança de vida, que se situa més alt en la zona mediterrània. Els països del nord compten amb la taxa més alta de població estrangera i és on el major nombre de sol·licituds d'asil s'aproven, un problema, el de l'asil, que ha equiparat a la migració produïda per les dues guerres mundials, o en el cas d'Espanya, a la Guerra Civil.
Per a Jordi Garcés, «el model de benestar ha reduït les desigualtats i ha millorat la situació de pobresa», oferint estabilitat en promoure la dignitat humana, enfront d'altres models com l'americà. En la seua opinió, un dels reptes als quals s'enfronten els països europeus és l'augment de la dependència, que provocarà que el 2025 el percentatge de persones actives enfront de les dependents siga de 2/1, quan actualment el percentatge és de 6/1.
Una de les seues propostes per a alleujar la caiguda d'ingressos fiscals o l'augment del deute públic que implica el descens de la població activa en comparació amb la població depenent es basa en la disminució de la despesa social i sanitària amb la creació d'un dossier que conjumine els serveis socials i sanitaris amb el propòsit d'aconseguir una eficàcia de prestacions que permeta l'estalvi del 25% de la despesa en aquestes prestacions. Altres mesures serien l'incentiu de la natalitat i l'adequada integració de les persones immigrants.
En l'àmbit de l'educació, el director de l'Institut de Recerca de Polítiques de Benestar Social de la Universitat de València ha assegurat que és necessari «un pacte d'estat per l'educació que garantisca la inserció laboral». També seria necessari, en la seua opinió, millorar l'oferta perquè les mares amb nens menors de 3 anys pugueren compaginar el seu treball, fomentar l'escolarització de la formació professional i augmentar la resiliència laboral dels treballadors i treballadores per a adaptar-se a un mercat laboral en constant canvi, mitjançant programes d'aprenentatge al llarg de la vida des de les administracions públiques, empreses o institucions locals i autonòmiques.
Garcés ha assegurat que la «bomba de rellotgeria» de les actuals polítiques de benestar està en l'ocupació, en la desil·lusió d'aquest sector de la població entre 20 i 40 anys que, malgrat comptar amb una gran formació, no troba una ocupació. Entre les seues propostes en aquest àmbit està la de convertir Espanya en la Miami del Mediterrani, amb serveis sanitaris per a la població nòrdica que vol venir fins ací; una major captació de recursos de la Unió Europea i el foment de l'R+D+i des de les pimes.
L'única mancança del sector sanitari espanyol, que ha qualificat d'excepcional, seria la planificació de la qualitat de vida i mort de les persones majors, que podria millorar-se mitjançant programes de turisme social i incloent-hi l'especialitat geriàtrica en l'atenció primària. En canvi, pel que fa al sistema de pensions, seria necessari augmentar la provisió i establir un sistema de pensions complementari en l'àmbit privat o empresarial. Finalment, en l'àmbit de la pobresa i l'exclusió, Garcés ha indicat que és necessari trencar el cicle de pobresa heretada i una major coordinació de les administracions públiques.
En l'última intervenció de la taula debat, Ignacio Molina ha explicat les últimes enquestes sobre la implicació de la ciutadania en el projecte europeu. L'investigador principal del Reial Institut Elcano ha assegurat que existeix un recés en la percepció dels beneficis de la Unió, sobretot en les zones mediterrànies, a causa de les polítiques aplicades durant l'última dècada.
«Ha augmentat el sentiment de cinisme respecte al projecte europeu», ha indicat, fet que ha afavorit el populisme, especialment des de l'esquerra, però sense oblidar un corrent més xenòfob des de la dreta. Encara que la confiança en el projecte comú ha disminuït, «és més baixa la confiança en les institucions nacionals». No obstant això, aquesta baixada de confiança no significa, en la seua opinió, el desig d'abandonar la Unió Europea, com ha ocorregut amb Gran Bretanya, sinó de canviar la forma de fer les coses. «El Sud ha deixat de ser un europeista ingenu: encara que seguim volent una Europa millor, no volem qualsevol Europa», ha conclòs.
Imatges del debat

Español:
El exrector de la Universidad Politécnica de Valencia y vicepresidente ejecutivo de la CRUE, Juan Juliá, ha asegurado que «las universidades somos el único agente que ha aumentado su inversión en I+D» durante los últimos años y ha destacado que ello ha sido posible, pese a la reducción de la financiación pública, porque «hemos priorizado en lo importante, en la generación de ciencia e investigación». Ello, en su opinión, legitima a las universidades a que puedan pedir al nuevo Gobierno un nuevo marco de financiación que ayude a las universidades a continuar con su labor de investigación, innovación y desarrollo.
Juliá ha sido el moderador de la mesa debate que sobre «La dualidad Norte-Sur» han mantenido en la última jornada del curso «Los males de la Europa social: buscando soluciones» Rafael Puyol, exrector de la Universidad Complutense de Madrid (UCM); Jordi Garcés, director del Instituto de Investigación de Políticas de Bienestar Social de la Universitat de València, e Ignacio Molina, investigador principal del Real Instituto Elcano.
Rafael Puyol ha asegurado que «no existe una política migratoria común europea», a pesar de contar con una capacidad de absorción suficiente para integrar a la inmigración que llega, «aunque eso no significa que no se produzcan problemas». Según los datos ofrecidos por Puyol, este colectivo es precisamente quien favorece el crecimiento poblacional de una Europa envejecida, en la que más del 18% de la ciudadanía es mayor de 65 años.
Durante su intervención sobre «Demografía y migraciones en Europa», el exrector de la UCM ha indicado que uno de los mayores retos a los que se enfrenta el continente es el pago de los gastos sanitarios, porque las estadísticas indican que la población mayor de 60 años necesita el doble de productos sanitarios que la media de la población activa y que la cifra se cuadriplica en el caso de las personas mayores de 80 años.
El profesor ha establecido tres zonas con características propias dentro de la Unión Europea: los países del Norte (Suecia, Noruega, Dinamarca, Alemania, Gran Bretaña, etc.); los mediterráneos (España, Portugal, Francia, Italia, etc.) y los del Este (Rumanía, Polonia, República Checa, etc.). Dos de las características diferenciadoras del Este serían la no renovación de generaciones (se necesitan 2,1 hijos para renovar la generación anterior) y el menor porcentaje de esperanza de vida, que se sitúa más alto en la zona mediterránea. Los países del norte cuentan con la tasa más alta de población extranjera y es donde mayor número de solicitudes de asilo se aprueban, un problema, el del asilo, que se ha equiparado a la migración producida por las dos guerras mundiales, o en el caso de España, por la Guerra Civil.
Para Jordi Garcés, «el modelo de bienestar ha reducido las desigualdades y ha mejorado la situación de pobreza», ofreciendo estabilidad al promover la dignidad humana, frente a otros modelos como el americano. En su opinión, uno de los retos a los que se enfrentan los países europeos es el aumento de la dependencia que provocará que en 2025 el porcentaje de personas activas frente a las dependientes sea de 2/1, cuando actualmente el porcentaje es de 6/1.
Una de sus propuestas para aliviar la caída de ingresos fiscales o el aumento de la deuda pública que implica el descenso de la población activa en comparación con la población dependiente se basa en la disminución del gasto social y sanitario con la creación de un portafolio que aúne los servicios sociales y sanitarios con el propósito de conseguir una eficacia de prestaciones que permita el ahorro del 25% del gasto en estas prestaciones. Otras medidas seria el incentivo de la natalidad y la adecuada integración de las personas inmigrantes.
En el ámbito de la educación, el director del Instituto de Investigación de Políticas de Bienestar Social de la Universitat de València ha asegurado que es necesario «un pacto de estado por la educación que garantice la inserción laboral». También sería necesario, en su opinión, mejorar la oferta para que las madres con niños menores de 3 años pudieran compaginar su trabajo, fomentar la escolarización de la Formación Profesional y aumentar la resiliencia laboral de los trabajadores y trabajadoras para adaptarse a un mercado laboral en constante cambio, mediante programas de aprendizaje a lo largo de la vida desde las administraciones públicas, empresas o instituciones locales y autonómicas.
Garcés ha asegurado que la «bomba de relojería» de las actuales políticas de bienestar está en el empleo, en la desilusión de ese sector de la población entre 20 y 40 años que, pese a contar con una gran formación, no encuentra un empleo. Entre sus propuestas en este ámbito está la de convertir a España en la Miami del Mediterráneo, con servicios sanitarios para la población nórdica que quiere venir hasta aquí; una mayor captación de recursos de la Unión Europea y el fomento de la I+D+i desde las pymes.
La única carencia del sector sanitario español, que ha calificado de excepcional, sería que la planificación de la calidad de vida y muerte de las personas mayores, que podría mejorarse mediante programas de turismo social e incluyendo la especialidad geriátrica en la atención primaria. En cambio, respecto al sistema de pensiones, sería necesario aumentar la provisión y establecer un sistema de pensiones complementario en el ámbito privado o empresarial. Por último, en el ámbito de la pobreza y la exclusión, Garcés ha indicado que es necesario romper el ciclo de pobreza heredada y una mayor coordinación de las administraciones públicas.
En la última intervención de la mesa de debate, Ignacio Molina ha explicado las últimas encuestas sobre la implicación de la ciudadanía en el proyecto europeo. El investigador principal del Real Instituto Elcano ha asegurado que existe un receso en la percepción de los beneficios de la unión, sobre todo en las zonas mediterráneas, debido a las políticas aplicadas durante la última década.
«Ha aumentado el sentimiento de cinismo respecto al proyecto europeo», ha indicado, hecho que ha favorecido el populismo, especialmente desde la izquierda, pero sin olvidar una corriente más xenófoba desde la derecha. Aunque la confianza en el proyecto común ha disminuido, «aún es más baja la confianza en las instituciones nacionales». Sin embargo, esa bajada de confianza no significa, en su opinión, el deseo de abandonar la Unión Europea como ha ocurrido con Gran Bretaña, sino de cambiar la forma de hacer las cosas. «El Sur ha dejado de ser un europeísta ingenuo: aunque seguimos queriendo una Europa mejor, no queremos cualquier Europa», ha concluido.
Imágenes del debate