Valencià:
La tesi doctoral realitzada pel músic Oscar Campos a la Universitat Jaume I ha permés la recopilació, l'estudi i l'edició informàtica de les obres originals compostes per a piano per autors nascuts en la província de Castelló en el període comprés entre 1837 i 1936. Es tracta d'un total de 55 peces originals localitzades, una xifra “que pot paréixer insignificant com a producció total d'un període de quasi cent anys, però que no ho és tant si tenim en consideració les adverses condicions socioeconòmiques i socioculturals que travessava Castelló”. La tesi, dirigida pel professor Antonio Ripollés i qualificada amb excel·lent Cum Laude, ha permés que la gravació d'aquestes peces s'incorpore al projecte de recuperació del patrimoni musical de la província realitzat per l'àrea de Música de la Jaume I.


	Amb el títol La música per a piano composta per autors castellonencs fins a 1936, l'estudi ha recuperat un variat repertori musical fins ara poc difós i, en alguns casos, completament desconegut. Campos destaca les difícils circumstàncies que va viure la composició per a piano en eixe període. Per exemple, no van existir a Castelló formacions orquestrals o camerístiques comparables a les de València, sinó agrupacions integrades per músics aficionats i actes promoguts per associacions culturals i recreatives que, ocasionalment, contractaven professionals de suport procedents quasi sempre de València.


	D'altra banda, no va haver-hi cap institució educativa especialitzada a Castelló i província durant aquest període. Fins i tot el Conservatori de Música de Castelló, fundat el 1932, no va deixar de ser en realitat una acadèmia més de la ciutat ja que els alumnes havien d'anar a examinar-se al Conservatori de València per a poder promocionar cada curs escolar. A causa d'aquestes circumstàncies, tampoc van proliferar en la ciutat negocis relacionats amb la vida musical.

Composicions per al gran públic


	A més, segons explica Campos, l'entorn social i familiar a Castelló i província va ser, en línies generals, desfavorable a les iniciatives professionals en matèria de música, on fins i tot estava mal vista la figura del músic, especialment en les poblacions rurals més conservadores. L'autor de l'estudi explica que “açò va obligar intèrprets i compositors a desplaçar-se a les principals capitals espanyoles i buscar el favor del públic per a poder obtindre una font addicional d'ingressos o, simplement, per a poder subsistir”. Per això, moltes de les seues composicions, rescatades ara per Campos, recorrien a l'adaptació o transcripció d'òperes d'èxit i a la composició de música basada en balls de moda. Així, el repertori dominant recuperat a través de l'estudi “es debat entre fantasies sobre òpera italiana i balls europeus de saló en el segle XIX i entre pasdobles i danses americanes en el XX”.


	El desconeixement d'una part important del repertori compost per autors castellonencs té també part de la seua explicació, segons Campos, en  les tensions polítiques que s'arrossegaven entre carlins i liberals ja que la simpatia cap al moviment carlí d'alguns dels més importants músics castellonencs del segle XIX va impedir la difusió i el reconeixement de les seues obres a Castelló capital, nucli liberal de la província.  Músics com Vicente Pitarch o Manuel Zaporta mai van ser coneguts o recordats després del seu trasllat o exili a França, assenyala Campos.


	Després de les difícils circumstàncies socials, econòmiques i culturals que va travessar la composició a Castelló, el verdader interés artístic i científic per la música va començar a manifestar-se a partir de 1915 amb motiu del trasllat a Castelló de les restes del guitarrista vila-realenc Francisco Tárrega. “Des d'eixe mateix any s'inicia un desenvolupament musical en la capital, revelat en la creació de centres d'ensenyament i associacions musicals, que aconseguirà el seu punt més àlgid durant els anys precedents a la Segona República”, explica Campos, afegint que “va ser aquesta nova situació la que va propiciar l'entrada en 1928 del modernisme en el repertori pianístic castellonenc a través dels compositors Abel Mus i Matilde Salvador”.


	La defensa de la tesi, que va incloure la interpretació al piano d'algunes de les peces per part del doctorand, va tindre lloc el passat 11 de desembre. El tribunal estava format per Francesc Cortés i Mir, de la Universitat Autònoma de Barcelona; Vicent Galbis, de la Universitat de València, i Noemy Berbel, de la Universitat de les Illes Balears.


	Altres notícies:

El grup d’investigació DACTIC de l’UJI realitza una prova pilot per a mesurar les emocions dels dissenyadors

Español:
La tesis doctoral realizada por el músico Oscar Campos en la Universitat Jaume I ha permitido la recopilación, el estudio y la edición informática de las obras originales compuestas para piano por autores nacidos en la provincia de Castellón en el periodo comprendido entre 1837 y 1936. Se trata de un total de 55 piezas originales localizadas, una cifra “que puede parecer insignificante como producción total de un periodo de casi cien años, pero que no lo es tanto si tenemos en consideración las adversas condiciones socioeconómicas y socioculturales que atravesaba Castellón”. La tesis, dirigida por el profesor Antonio Ripollés y calificada con excelente Cum Laude, ha permitido que la grabación de estas piezas se incorpore al proyecto de recuperación del patrimonio musical de la provincia realizado por el área de Música de la Jaume I.


	Bajo el título La música para piano compuesta por autores castellonenses hasta 1936, el estudio ha sacado a relucir un variado repertorio musical hasta ahora apenas difundido y, en algunos casos, completamente desconocido. Campos hace hincapié en las difíciles circunstancias que vivió la composición para piano en ese periodo. Por ejemplo, no existieron en Castellón formaciones orquestales o camerísticas comparables a las de Valencia, sino más bien agrupaciones integradas por músicos aficionados y actos promovidos por asociaciones culturales y recreativas que, ocasionalmente, contrataban a profesionales de apoyo procedentes casi siempre de Valencia.


	Por otra parte, no hubo ninguna institución educativa especializada en Castellón y provincia durante este periodo. Incluso el Conservatorio de Música de Castellón, fundado en 1932, no dejó de ser en realidad una academia más de la ciudad ya que los alumnos debían ir a examinarse al Conservatorio de Valencia para poder promocionar cada curso escolar. Debido a estas circunstancias, tampoco proliferaron en la ciudad negocios relacionados con la vida musical.

Composiciones para el gran público


	Además, según explica Campos, el entorno social y familiar en Castellón y provincia fue, en líneas generales, desfavorable a las iniciativas profesionales en materia de música, estando incluso mal vista la figura del músico, especialmente en las poblaciones rurales más conservadoras. El autor del estudio explica que “esto obligó a intérpretes y compositores a desplazarse a las principales capitales españolas y buscar el favor del público para poder obtener una fuente adicional de ingresos o, simplemente, para poder subsistir”. Por ello, muchas de sus composiciones, rescatades ahora por Campos, recurrían a la adaptación o transcripción de óperas de éxito y a la composición de música basada en bailes de moda. Así, el repertorio dominante recuperado a través del estudio “se debate entre fantasías sobre ópera italiana y bailes europeos de salón en el siglo XIX y entre pasodobles y danzas americanas en el XX”.


	El desconocimiento de una parte importante del repertorio compuesto por autores castellonenses tiene también parte de su explicación, según Campos, en  las tensiones políticas que se arrastraban entre carlistas y liberales ya que la simpatía hacia el movimiento carlista de algunos de los más importantes músicos castellonenses del siglo XIX impidió la difusión y el reconocimiento de sus obras en Castellón capital, núcleo liberal de la provincia.  Músicos como Vicente Pitarch o Manuel Zaporta nunca fueron conocidos o recordados tras su traslado o exilio a Francia, señala Campos.


	Tras las difíciles circunstancias sociales, económicas y culturales que atravesó la composición en Castellón, el verdadero interés artístico y científico por la música empezó a manifestarse a partir de 1915 con motivo del traslado a Castellón de los restos del guitarrista vilarealense Francisco Tárrega. “Desde ese mismo año se inicia un desarrollo musical en la capital, revelado en la creación de centros de enseñanza y asociaciones musicales, que alcanzará su punto más álgido durante los años precedentes a la Segunda República”, explica Campos, añadiendo que “fue esta nueva situación la que propició la entrada en 1928 del modernismo en el repertorio pianístico castellonense a través de los compositores Abel Mus y Matilde Salvador”.


	La defensa de la tesis, que incluyó la interpretación al piano de algunas de las piezas por parte del doctorando, tuvo lugar el pasado 11 de diciembre, estando el tribunal formado por Francesc Cortés i Mir, de la Universitat Autónoma de Barcelona; Vicent Galbis, de la Universitat de València, y Noemy Berbel, de la Universitat de les Illes Balears.


	Otras noticias:

El grupo de investigación DACTIC de la UJI realiza una prueba piloto para medir las emociones de los diseñadores