Valencià:
Un estudi de la Universitat Jaume I (UJI) ha dissenyat una eina estadística innovadora per a millorar el control de la pol·lució a les ciutats. El treball liderat per la investigadora Ana Belén Vicente Fortea del Departament de Ciències Agràries i del Medi Natural proposa l’ús de covariables per a fixar punts de mostreig representatius de la contaminació atmosfèrica en entorns urbans. Els resultats d’aquest treball s’han publicat en la revista Environmental Pollution.
La investigació, que també analitza la relació entre la qualitat de l’aire i la seua relació amb el canvi climàtic, proposa un nou mètode estadístic per a «abordar un dels principals problemes que emergeix en l’avaluació de la qualitat de l’aire en una àrea d’estudi: decidir el nombre de punts de mostreig representatius de cada microambient», argumenta Ana Belén Vicente Fortea, pertanyent a l’Àrea de Cristal·lografia i Mineralogia. «Nosaltres hem incorporat, per primera vegada, les covariables perquè vam demostrar que redueixen la variabilitat i augmenten la qualitat de la comparació de la pol·lució dels punts de mostreig», agreguen els autors del treball, en el qual han col·laborat científics de l’UJI, la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic i la Pompeu Fabra de Barcelona.
Els investigadors de l’UJI expliquen que, fins ara, altres científics han utilitzat el coeficient de correlació de Pearson o el de divergència per a trobar diferències significatives d’estadística bàsica. No obstant això, «el nostre estudi revela que l’aplicació de les covariables incrementa la resolució del control de la pol·lució», agreguen.
Les covariables són els diferents elements que s’afigen als models i que influeixen sobre el valor de la variable i que a més milloren la possible predicció d’aquesta mateixa variable. En concret, aquest estudi se centra en la variabilitat de la concentració de les partícules en suspensió PM10 en espai i temps. En aquest estudi, es millora el coeficient de divergència i de redundància (CODR) amb la inclusió com a covariables de la distància entre estacions i també del coeficient de variació de Pearson. Aquest nou coeficient és referenciat com CODRcv(d) i amb la representació enfront de la distància entre estacions a Espanya, Mèxic i Itàlia, permet millorar la decisió de quantes estacions són necessàries per al mostreig de PM10.
En el cas de Castelló, l’ús de les covariables ajudaria a millorar la caracterització de les zones d’estudi. «Sabríem el nombre d’estacions que són necessàries per a caracteritzar una àrea en concret i els llocs on col·locar-les. D’aquesta manera, podríem avaluar zones de risc per a la població d’una manera més exacta i, a més, estalviar fons públics», assevera Ana Belén Vicente Fortea.
ESTUDI DE VILA-REAL, MONTERREY I EL PIEMONT
L’objectiu d’aquesta investigació era analitzar com es comporta el nou mètode estadístic en ambients diferents amb la finalitat de ser una eina útil per al desenvolupament de futurs plans de qualitat de l’aire en altres àrees industrialitzades. Les tres zones estudiades han sigut Vila-real, la macrociutat de Monterrey a Mèxic i la regió de Piemont a Itàlia. La província en la qual es troba Vila-real és una zona estratègica en el marc del control de la contaminació de la Unió Europea. Aproximadament el 80% de les rajoles ceràmiques europees i els fabricants de frites ceràmiques es concentren en dues àrees, que formen els anomenats «clústers ceràmics»; un està a Mòdena (Itàlia) i l’altre a Castelló. L’investigador de l’UJI Sergi Meseguer recorda que en aquest tipus d’àrees «hi ha una gran quantitat de contaminants en l’aire provinents d’aquest tipus d’indústria, per la qual cosa és difícil complir els límits establits per la normativa europea quant a partícules en suspensió».
D’altra banda, la ciutat mexicana de Monterrey, de l’estat del nord de Nuevo León, presenta nivells alts de concentració de matèria particulada en l’atmosfera produïts per l’extracció de materials de construcció en el pujol que envolta la ciutat. Finalment, la regió de Piemont, al nord d’Itàlia, presenta problemes de contaminació de l’aire, principalment perquè inclou la major àrea industrial, comercial i agrícola amb alta densitat de població a Itàlia. En conseqüència, la població està exposada a nivells alts de contaminació.
Aquest estudi ha sigut resultat de la col·laboració entre els investigadors Ana Belén Vicente Fortea i Sergi Meseguer Costa del Departament de Ciències Agràries i del Medi Natural; Pablo Juan Verdoy del Departament de Matemàtiques de la Universitat Jaume I; Carlos Díaz Ávalos del Departament de Probabilitat i Estadística de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, i Laura Serra Saurina del Departament de Ciències Experimentals i de la Salut de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, durant la seua estada en la Unitat de Bioestadística de la Universitat de Florència a Itàlia.
L’Àrea de Cristal·lografia i Mineralogia del Departament de Ciències Agràries i del Medi Natural de la Universitat Jaume I està formada per un grup multidisciplinari de científics que desenvolupen dues línies d’investigació. Una es basa en l’avaluació de la qualitat de l’aire en ambients urbans i l’altra en l’estudi de roques i minerals d’interès industrial. La primera va sorgir de l’estudi de la contaminació atmosfèrica en l’àrea de Castelló, desenvolupant i adequant la metodologia i les tècniques analítiques en la determinació del particulat atmosfèric en entorns urbans. Així mateix, ha vingut estudiant el procés de la dinàmica mineral en l’atmosfera de Castelló, que pot utilitzar-se com a model de la zona industrial costanera. A més, ha avaluat la relació entre la contaminació atmosfèrica i el canvi climàtic amb la finalitat de determinar escenaris de vulnerabilitat de les ciutats enfront d’aquest fenomen. Actualment, està aplicant la metodologia desenvolupada, a més d’en l’àmbit local, en altres zones contaminades en l’àmbit internacional d’Itàlia i de Mèxic.
El segon àmbit de treball, basat en l’estudi dels minerals industrials, se centra en la gestió geològica d’afloraments d’interès industrial, la caracterització mineralògica i el control de les matèries primeres. Aquesta línia va sorgir arran de la importància de la indústria ceràmica en l’economia de la província de Castelló, que feia necessària la caracterització dels minerals d’interès ceràmic.
Enllaços a la investigació:
https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0269749117317888
http://repositori.uji.es/xmlui/handle/10234/173319

Notícia publicada a Facebook | Twitter | LinkedIn | Instagram

Noticia publicada en 

News published on

Español:
Un estudio de la Universitat Jaume I (UJI) ha diseñado una herramienta estadística innovadora para mejorar el control de la polución en las ciudades. El trabajo liderado por la investigadora Ana Belén Vicente Fortea del Departamento de Ciencias Agrarias y del Medio Natural propone el uso de covariables para fijar puntos de muestreo representativos de la contaminación atmosférica en entornos urbanos. Los resultados de este trabajo se han publicado en la revista Environmental Pollution.
La investigación, que también analiza la relación entre la calidad del aire y su relación con el cambio climático, propone un nuevo método estadístico para «abordar uno de los principales problemas que emerge en la evaluación de la calidad del aire en un área de estudio: decidir el número de puntos de muestreo representativos de cada microambiente», argumenta Ana Belén Vicente Fortea, perteneciente al Área de Cristalografía y Mineralogía. «Nosotros hemos incorporado, por primera vez, las covariables porque demostramos que reducen la variabilidad y aumentan la calidad de la comparación de la polución de los puntos de muestreo», agregan los autores del trabajo, en el que han colaborado científicos de la UJI, la Universidad Nacional Autónoma de México y la Pompeu Fabra de Barcelona.
Los investigadores de la UJI explican que, hasta ahora, otros científicos han utilizado el coeficiente de correlación de Pearson o el de divergencia para encontrar diferencias significativas de estadística básica. Sin embargo, «nuestro estudio revela que la aplicación de las covariables incrementa la resolución del control de la polución», agregan.
Las covariables son los distintos elementos que se añaden a los modelos y que influyen sobre el valor de la variable y que además mejoran la posible predicción de esta misma variable. En concreto, este estudio se centra en la variabilidad de la concentración de las partículas en suspensión PM10 en espacio y tiempo. En este estudio, se mejora el coeficiente de divergencia y de redundancia (CODR) con la inclusión como covariables de la distancia entre estaciones y también del coeficiente de variación de Pearson. Este nuevo coeficiente es referenciado como CODRcv(d) y con la representación frente a la distancia entre estaciones en España, México e Italia, permite mejorar la decisión de cuántas estaciones son necesarias para el muestreo de PM10.
En el caso de Castellón, el uso de las covariables ayudaría a mejorar la caracterización de las zonas de estudio. «Sabríamos el número de estaciones que son necesarias para caracterizar un área en concreto y los lugares donde colocarlas. De esta manera, podríamos evaluar zonas de riesgo para la población de una manera más exacta y, además, ahorrar fondos públicos», asevera Ana Belén Vicente Fortea.
ESTUDIO DE VILA-REAL, MONTERREY Y EL PIAMONTE
El objetivo de esta investigación era analizar cómo se comporta el nuevo método estadístico en ambientes diferentes con el fin de ser una herramienta útil para el desarrollo de futuros planes de calidad del aire en otras áreas industrializadas. Las tres zonas estudiadas han sido Vila-real, la macro ciudad de Monterrey en México y la región de Piamonte en Italia. La provincia en la que se encuentra Vila-real es una zona estratégica en el marco del control de la contaminación de la Unión Europea. Aproximadamente el 80% de las baldosas cerámicas europeas y los fabricantes de fritas cerámicas se concentran en dos áreas, formando los llamados «clústeres cerámicos»; uno está en Módena (Italia) y el otro en Castellón. El investigador de la UJI Sergi Meseguer recuerda que en este tipo de áreas «hay una gran cantidad de contaminantes en el aire provenientes de este tipo de industria, por lo que es difícil cumplir los límites establecidos por la normativa europea en cuanto a partículas en suspensión».
Por otro lado, la ciudad mexicana de Monterrey, del estado norteño de Nuevo León, presenta niveles altos de concentración de materia particulada en la atmósfera producido por la extracción de materiales de construcción en la colina que rodea la ciudad. Finalmente, la región de Piamonte, al norte de Italia, presenta problemas de contaminación del aire, principalmente porque incluye la mayor área industrial, comercial y agrícola con alta densidad de población en Italia. En consecuencia, la población está expuesta a niveles altos de contaminación.
Este estudio ha sido resultado de la colaboración entre los investigadores Ana Belén Vicente Fortea y Sergi Meseguer Costa del Departamento de Ciencias Agrarias y del Medio Natural; Pablo Juan Verdoy del Departamento de Matemáticas de la Universitat Jaume I; Carlos Díaz Ávalos del Departamento de Probabilidad y Estadística de la Universidad Nacional Autónoma de México, y Laura Serra Saurina del Departamento de Ciencias Experimentales y de la Salud de la Universidad Pompeu Fabra de Barcelona, durante su estancia en la Unidad de Bioestadística de la Universidad de Florencia en Italia.
El Área de Cristalografía y Mineralogía del Departamento de Ciencias Agrarias y del Medio Natural de la Universidad Jaume I está formada por un grupo multidisciplinar de científicos que desarrollan dos líneas de investigación. Una se basa en la evaluación de la calidad del aire en ambientes urbanos y la otra en el estudio de rocas y minerales de interés industrial. La primera de ellas surgió del estudio de la contaminación atmosférica en el área de Castellón, desarrollando y adecuando la metodología y las técnicas analíticas en la determinación del particulado atmosférico en entornos urbanos. Así mismo, ha venido estudiando el proceso de la dinámica mineral en la atmósfera de Castellón, que puede utilizarse como modelo de la zona industrial costera. Además, ha evaluado la relación entre la contaminación atmosférica y el cambio climático con el fin de determinar escenarios de vulnerabilidad de las ciudades frente a este fenómeno. Actualmente, está aplicando la metodología desarrollada, además de en el ámbito local, en otras zonas contaminadas a nivel internacional de Italia y de México.
El segundo ámbito de trabajo, basado en el estudio de los minerales industriales, se centra en la gestión geológica de afloramientos de interés industrial, la caracterización mineralógica y el control de las materias primas. Esta línea surgió a raíz de la importancia de la industria cerámica en la economía de la provincia de Castellón, que hacía necesaria la caracterización de los minerales de interés cerámico.
 
Enlaces a la investigación:
https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0269749117317888
http://repositori.uji.es/xmlui/handle/10234/173319

Noticia publicada en  Facebook | Twitter | LinkedIn | Instagram