Valencià:
Tocar un instrument musical al llarg de la vida millora la connexió entre la zona de l'audició i la zona motora segons ha revelat l'estudi publicat en la revista Cerebral Cortex per investigadors del grup Neuropsicologia i Neuroimatge Funcional de la Universitat Jaume I (UJI) de Castelló i la Universitat McGill de Canadà. La recerca, realitzada a través de l'anàlisi del cervell en estat de repòs de músics i no músics mitjançant ressonància magnètica funcional, ha revelat a més que els músics que toquen un instrument que requereix les dues mans presenten una major autonomia entre aquestes.
L'estudi de neurociència cognitiva «Modulation of Functional Connectivity in Auditory-Motor Networks in Musicians Compared with Non-musicians» s'ha centrat en la música per a entendre com la funció i l'estructura del cervell poden modificar-se mitjançant l'aprenentatge. Encara que la majoria de les persones tenen sistemes neurals que permeten escoltar música i ballar o cantar, tocar un instrument musical a escala professional és una tasca complexa, ja que es necessita la coordinació bimanual de les mans i les interaccions entre el sistema auditiu (oïda) i motor (mans), que s'aconsegueixen amb anys de pràctica. La recerca mostra alguns dels efectes que té la formació musical en l'estructura i la funció del cervell.
Investigadors de l’UJI, al costat de Robert J. Zatorre de la Universitat McGill de Canadà i en col·laboració amb l'empresa ERESA de València, van investigar l'impacte de l'entrenament musical en el cervell a través d'imatges tant estructurals com funcionals del cervell en estat de repòs preses a través de ressonància magnètica d'alt camp. «La ressonància magnètica funcional en estat de repòs, és a dir, en absència d'estímuls externs, és una metodologia nova d'exploració cerebral que està revelant interessants dades sobre com funciona el cervell quan es troba actiu i que permet estudiar els efectes de l'aprenentatge sobre el cervell», ressalta César Àvila, catedràtic del Departament de Psicologia Bàsica, Clínica i Psicobiologia de la Jaume I.
Una de les principals troballes de l'estudi ha sigut comprovar que l'entrenament musical produeix un increment en les interacciones audiomotores en l'hemisferi dret en estat de repòs. «Això indica que quan un músic entrena i passa molts anys aprenent a tocar un instrument musical, es produeixen connexions més efectives entre el sistema auditiu i motor, que són les regions principalment involucrades a tocar un instrument», explica María Ángeles Palomar-García, doctora en Psicologia i investigadora de la Jaume I.
Control bimanual
La recerca també va posar de manifest una adaptació en el cervell dels músics en les àrees cerebrals encarregades de controlar els moviments de les mans. Concretament, van veure que els participants amb formació musical presentaven reduïda connectivitat entre les regions motores que controlen ambdues mans. Això, segons explica María Ángeles Palomar-García, «pot reflectir major habilitat amb les dues mans per a aquests músics comparant-los amb els participants que no tenien formació musical a causa de la necessitat d'utilitzar les dues mans de manera independent i coordinada per a poder tocar el seu instrument».
Les proves van mostrar a més que en el cas dels músics que tocaven un instrument que únicament requereix una mà per a poder tocar, com és la trompeta, la seua habilitat amb les dues mans era igual que la del grup que no tenia formació musical. «A més, la independència de les mans en els participants que tocaven instruments musicals que requereixen l'ús de les dues mans es relaciona amb les hores de pràctica al llarg de la vida, és a dir, els participants que han practicat més amb el seu instrument musical tenen una major independència entre ambdues mans», assenyala María Ángeles Palomar-García. Per això, l'estudi conclou que com més es toca un instrument musical que requereix moviments bimanuals, major serà la independència entre l'activitat espontània de cada mà, la qual cosa els permetrà tocar millor el seu instrument musical.
Plasticitat cerebral
L'estudi revela un cert grau de plasticitat cerebral, indicant que el cervell és capaç d'adaptar-s’hi. «Els estudis de plasticitat cerebral associada a l'aprenentatge són fonamentals per a entendre els factors que determinen la flexibilitat del cervell per a adaptar-se a una determinada situació», ressalta César Àvila, afegint que «l'estudi de la connectivitat i la interacció entre les diferents àrees cerebrals en estat de repòs és un component principal per a avançar en el progrés del coneixement del cervell».
Per a la realització d'aquest estudi es va comptar amb la participació de 34 persones, 17 de les quals eren músics i els altres 17 eren participants que solament tenien la formació obligatòria musical. Actualment, el grup de Neuropsicologia i Neuroimatge Funcional de l’UJI està continuant aquesta línia de recerca estudiant processos similars també en xiquets, juntament amb el Departament d'Educació d'aquesta mateixa universitat.
Videonotícia en altres formats
Referència bibliogràfica:
Palomar-García, M.-A., Zatorre, R.J., Ventura-Campos, N., Bueichekú, E., Ávila, C. (2017). «Modulation of Functional Connectivity in Auditory-Motor Networks in Musicians Compared with Non-musicians», in Cerebral Cortex, Volume 27, Issue 5, 1 May 2017, Pages 2768-2778.

Español:
Tocar un instrumento musical a lo largo de la vida mejora la conexión entre la zona de la audición y la zona motora según ha revelado el estudio publicado en la revista Cerebral Cortex por investigadores del grupo Neuropsicología y Neuroimagen Funcional de la Universitat Jaume I (UJI) de Castelló y la Universidad McGill de Canadá. La investigación, realizada a través del análisis del cerebro en estado de reposo de músicos y no músicos mediante resonancia magnética funcional, ha revelado además que los músicos que tocan un instrumento que requiere las dos manos presentan una mayor autonomía entre ellas.
El estudio de neurociencia cognitiva «Modulation of Functional Connectivity in Auditory-Motor Networks in Musicians Compared with Non-musicians» se ha centrado en la música para entender cómo la función y la estructura del cerebro pueden modificarse mediante el aprendizaje. Aunque la mayoría de las personas tienen sistemas neurales que permiten escuchar música y bailar o cantar, tocar un instrumento musical a nivel profesional es una tarea compleja, ya que se necesita la coordinación bimanual de las manos y las interacciones entre el sistema auditivo (oído) y motor (manos), que se consiguen con años de práctica. La investigación muestra algunos de los efectos que tiene la formación musical en la estructura y la función del cerebro.
Investigadores de la UJI, junto a Robert J. Zatorre de la Universidad McGill de Canadá y en colaboración con la empresa ERESA de Valencia, investigaron el impacto del entrenamiento musical en el cerebro a través de imágenes tanto estructurales como funcionales del cerebro en estado de reposo tomadas a través de resonancia magnética de alto campo. «La resonancia magnética funcional en estado de reposo, es decir, en ausencia de estímulos externos, es una metodología nueva de exploración cerebral que está revelando interesantes datos sobre cómo funciona el cerebro cuando se encuentra activo y que permite estudiar los efectos del aprendizaje sobre el cerebro», resalta César Ávila, catedrático del Departamento de Psicología Básica, Clínica y Psicobiología de la Jaume I.
Uno de los principales hallazgos del estudio ha sido comprobar que el entrenamiento musical produce un incremento en las interacciones audiomotoras en el hemisferio derecho en estado de reposo. «Esto indica que cuando un músico entrena y pasa muchos años aprendiendo a tocar un instrumento musical, se producen conexiones más efectivas entre el sistema auditivo y motor, que son las regiones principalmente involucradas en tocar un instrumento», explica María Ángeles Palomar-García, doctora en Psicología e investigadora de la Jaume I.
Control bimanual
La investigación también puso de manifiesto una adaptación en el cerebro de los músicos en las áreas cerebrales encargadas de controlar los movimientos de las manos. Concretamente, vieron que los participantes con formación musical presentaban reducida conectividad entre las regiones motoras que controlan ambas manos. Esto, según explica María Ángeles Palomar-García, «puede reflejar mayor habilidad con las dos manos para estos músicos comparándolos con los participantes que no tenían formación musical debido a la necesidad de utilizar las dos manos de manera independiente y coordinada para poder tocar su instrumento».
Las pruebas mostraron además que en el caso de los músicos que tocaban un instrumento que únicamente requiere una mano para poder tocar, como es la trompeta, su habilidad con las dos manos era igual que la del grupo que no tenía formación musical. «Además, la independencia de las manos en los participantes que tocaban instrumentos musicales que requieren el uso de las dos manos se relaciona con las horas de práctica a lo largo de la vida, es decir, los participantes que han practicado más con su instrumento musical tienen una mayor independencia entre ambas manos», señala María Ángeles Palomar-García. Por ello, el estudio concluye que cuanto más se toca un instrumento musical que requiere movimientos bimanuales, mayor será la independencia entre la actividad espontánea de cada mano, lo que les permitirá tocar mejor su instrumento musical.
Plasticidad cerebral
El estudio revela un cierto grado de plasticidad cerebral, indicando que el cerebro es capaz de adaptarse. «Los estudios de plasticidad cerebral asociada al aprendizaje son fundamentales para entender los factores que determinan la flexibilidad del cerebro para adaptarse a una determinada situación», resalta César Ávila, añadiendo que «el estudio de la conectividad y la interacción entre las diferentes áreas cerebrales en estado de reposo es un componente principal para avanzar en el progreso del conocimiento del cerebro».
Para la realización de este estudio se contó con la participación de 34 personas, 17 de las cuales eran músicos y los otros 17 eran participantes que solamente tenían la formación obligatoria musical. Actualmente, el grupo de Neuropsicología y Neuroimagen Funcional de la UJI está continuando esta línea de investigación estudiando procesos similares también en niños, junto con el Departamento de Educación de esta misma universidad.
Vídeonoticia en otros formatos
Referencia bibliográfica: 
Palomar-García, M.-A., Zatorre, R.J., Ventura-Campos, N., Bueichekú, E., Ávila, C. (2017). «Modulation of Functional Connectivity in Auditory-Motor Networks in Musicians Compared with Non-musicians», in Cerebral Cortex, Volume 27, Issue 5, 1 May 2017, Pages 2768-2778.