Valencià:
El doctor Julio Sanjuán, professor titular de Psiquiatria de la Universitat de València ha destacat en la conferència titulada «Psicosi: de la recerca a la pràctica clínica» l'avanç mínim en el tractament amb antipsicòtics i la importància clau de la relació terapeuta-pacient en els trastorns de psicosis. Així mateix, ha instat els assistents a observar el que li ocorre realment al pacient i validar empíricament el que es pot fer per ajudar-li sent crítics amb les teories ja existents. En la seua ponència, emmarcada en el curs d'estiu «Rehabilitació neurocognitiva en transtorn mental greu», Sanjuán ha repassat els últims avanços dels diferents tractaments així com el camp de la genètica i la neuroimatge.


	Respecte als tractaments, Sanjuán ha mostrat dades que reflecteixen que el pronòstic general en el percentatge de millora dels pacients en estudis longitudinals no ha canviat en els últims 50 anys encara que sí que han canviat altres factors com la qualitat de vida. Segons Sanjuán, en el tractament amb antipsicòtics no s'han produït grans avanços a pesar que la indústria farmacèutica ha volgut vendre que els nous antipsicòtics són millors en la part cognitiva i en els símptomes negatius de la malaltia. «És veritat que molts d'ells són millors quant a experiència subjectiva del pacient, produeixen menys parkinsonisme, però no és veritat que milloren la deterioració cognitiva ni que milloren els símptomes negatius, a part de que tenen altres problemes. En realitat han estat un avanç però no tant com es prometia i, al meu entendre, no està justificat el seu preu desorbitat». No obstant això, el professor ha destacat que això també ha produït efectes col·laterals molt positius com la inversió per part de la indústria farmacèutica en investigació. «No preveig grans avanços en la farmacologia de la psicosi però crec que pot haver-hi dades interessants per a les primeres etapes de la malaltia», ha conclòs.


	Respecte al tractament amb psicoteràpia ha volgut subratllar la importància d'escoltar i tenir una relació terapèutica. «Una de les majors barbaritats del model mèdic és oblidar-se de la persona i que estàs entaulant una relació». Al voltant d’aquesta qüestió ha aportat dades sobre l'adherència terapèutica del pacient. «El 70% dels pacients abandona la medicació als sis mesos, per això el tractament ha d'estar emmarcat en una relació psicoterapèutica de manera que es millore aquesta adherència al tractament», ha exposat.


	En aquesta línia de tractament també ha destacat com a clau el paper del terapeuta i l'establiment d'una relació segura més que la tècnica que s'utilitze ja que hi ha estudis que mostren que el percentatge de millora que té a veure amb la tècnica que s'empra és molt xicotet.


	En el camp de la recerca genètica, el professor ha explicat que cada vegada hi ha més dades que mostren que la vulnerabilitat a tenir trastorns mentals es comparteix genèticament. «Hi ha una suma d'efectes, si tens un polimorfisme tens un cert risc però si tens més d'un augmenten les probabilitats. No obstant això, encara que es tinguen tots els gens predisposats es necessiten més factors». Sobre aquests factors, Sanjuán ha citat els factors ambientals més reconeguts que influeixen en el risc de patir psicosi: els traumes, el consum de cànnabis, viure en una zona urbana o pertànyer a un grup minoritari. No obstant això, el professor ha mostrat les contradiccions en els resultats d'estudis relacionats amb la genètica i el consum de cànnabis. «Tenim una tendència a creure'ns totes les troballes de les publicacions però cal veure la realitat de les dades», ha apuntat. En aquesta mateixa línia, també ha assenyalat que no hi ha dades suficients per recomanar la farmacogenètica, perquè «encara estem en el camp de la recerca».


	Finalment, respecte a la recerca amb neuroimatge, Sanjuán ha explicat que gràcies a aquestes tècniques s'ha comprovat que hi ha una activació anormal de les àrees cerebrals quan es produeix un episodi psicòtic. «Aquest tipus de tècniques poden servir per a descartar patologies neurològiques, veure si hi ha variacions en la resposta amb la medicació o els canvis que es produeixen en l'activació cerebral amb les intervencions psicoterapèutiques», ha assenyalat.

Español:
El doctor Julio Sanjuán, profesor titular de Psiquiatría de la Universitat de València ha destacado en la conferencia titulada «Psicosis: de la investigación a la práctica clínica» el avance mínimo en el tratamiento con antipsicóticos y la importancia clave de la relación terapeuta-paciente en los trastornos de psicosis. Asimismo, ha instado a los asistentes a observar lo que le ocurre realmente al paciente y validar empíricamente lo que se puede hacer para ayudarle siendo críticos con las teorías ya existentes. En su ponencia, enmarcada en el curso de verano «Rehabilitación neurocognitiva en transtorno mental grave», Sanjuán ha repasado los últimos avances de los diferentes tratamientos así como el campo de la genética y la neuroimagen.


	Respecto a los tratamientos, Sanjuán ha mostrado datos que reflejan que el pronóstico general en el porcentaje de mejoría de los pacientes en estudios longitudinales no ha cambiado en los últimos 50 años aunque sí que han cambiado otros factores como la calidad de vida.


	Según Sanjuán, en el tratamiento con antipsicóticos no se han producido grandes avances a pesar de que la industria farmacéutica ha querido vender que los nuevos antipsicóticos son mejores en la parte cognitiva y en los síntomas negativos de la enfermedad. «Es verdad que muchos de ellos son mejores en cuanto a experiencia subjetiva del paciente, producen menos parkinsonismo, pero no es verdad que mejoran el deterioro cognitivo ni que mejoran los síntomas negativos, aparte de que tienen otros problemas. En realidad han sido un avance pero no tanto como se prometía y, en mi opinión, no está justificado su precio desorbitado». No obstante, el profesor ha destacado que esto también ha producido efectos colaterales muy positivos como la inversión por parte de la industria farmacéutica en investigación. «No preveo grandes avances en la farmacología de la psicosis pero creo que puede haber datos interesantes para las primeras etapas de la enfermedad», ha concluido.


	Respecto al tratamiento con psicoterapia ha querido subrayar la importancia de escuchar y tener una relación terapéutica. «Una de las mayores barbaridades del modelo médico es olvidarse de la persona y de que estás entablando una relación». Acerca de esta cuestión ha aportado datos sobre la adherencia terapéutica del paciente. «El 70% de los pacientes abandona la medicación a los seis meses por eso el tratamiento tiene que estar enmarcado en una relación psicoterapéutica de forma que se mejore esta adherencia al tratamiento», ha expuesto.

	En esta línea de tratamiento también ha destacado como clave el papel del terapeuta y el establecimiento de una relación segura más que la técnica que se utilice ya que hay estudios que muestran que el porcentaje de mejora que tiene que ver con la técnica que se emplea es muy pequeño.


	En el campo de la investigación genética, el profesor ha explicado que cada vez hay más datos que muestran que la vulnerabilidad a tener trastornos mentales se comparte genéticamente. «Hay una suma de efectos, si tienes un polimorfismo tienes un cierto riesgo pero si tienes más de uno aumentan las probabilidades. No obstante, aun teniendo todos los genes predispuestos se necesitan más factores».  Sobre estos factores,  Sanjuán ha citado los factores ambientales más reconocidos que influyen en el riesgo de padecer psicosis: los traumas, el consumo de cannabis, vivir en una zona urbana o pertenecer a un grupo minoritario. Sin embargo, el profesor ha mostrado las contradicciones en los resultados de estudios relacionados con la genética y el consumo de cannabis. «Tenemos una tendencia a creernos todos los hallazgos de las publicaciones pero hay que ver la realidad de los datos», ha apuntado.


	En esta misma línea, también ha señalado que no hay datos suficientes para recomendar la farmacogenética, porque «todavía estamos en el campo de la investigación».


	Finalmente, respecto a la investigación con neuroimagen, Sanjuán ha explicado que gracias a estas técnicas se ha comprobado que hay una activación anormal de las áreas cerebrales cuando se produce un episodio psicótico. «Este tipo de técnicas pueden servir para descartar patologías neurológicas, ver si hay variaciones en la respuesta con la medicación o los cambios que se producen en la activación cerebral con las intervenciones psicoterapéuticas», ha señalado.