Valencià:
El Paranimf de la Universitat Jaume I presenta Sobre el fenomen de les feines de merda, una obra amb la qual La Calòrica s’apropa còmicament a una realitat tan omnipresent en les societats occidentals, per no dir capitalistes, com perpètuament ignorada: la mediocritat de les feines. La representació, dirigida per Israel Solà, es podrà veure divendres 29 de gener de 2016, a les 20 hores. Les entrades a un preu de 10 euros, i de 8 euros en el cas de les tarifes reduïdes, es poden adquirir en la web www.paranimf.uji.es o en taquilla dues hores abans de l'espectacle.
Des de La Calòrica es plantegen si aquesta època de crisi econòmica però també social ens haurà ensenyat alguna cosa «ara que ens prometen el retorn a les èpoques de les vaques grasses en les quals tots tornarem a tenir feina per donar i per vendre». Així, es pregunten «si tornarem a acceptar feines denigrants cap a nosaltres i cap als altres; si ens deixarem seduir per unes falses creacions laborals organitzades per ajuntaments i diputacions amb diners europeus i intencions purament electoralistes; si acceptarem feines que un paperet enganxat a la porta d’entrada farien més efectivament que nosaltres…». I aquests tres exemples no són aleatoris sinó que són alguns dels que mostra La Calòrica tot combinant teatre amb narració, deixant que cada membre del grup agafi el micròfon (literalment) i expliqui a l’audiència quina ha estat la seva feina de merda.
Cada un dels cinc actors explica una anècdota de la seva vida laboral mentre l’espectador la veu representada i, sobretot, molt ben coreografiada, al seu darrere. No importa si es tracta d’experiències reals seves o si són creacions fictícies, la seva veracitat és tan gran, la identificació dels espectadors és tan immediata i absoluta, que la veritat del tema esdevé supèrflua. Ja ho té això, la veritat: quan una història està ben explicada, ben lligada i esdevé dinàmica i entretinguda, la seva autenticitat deixa de tenir importància. L’únic que importa és que durant 75 minuts l’espectador  pot relaxar-se i riure’s de les desgràcies dels altres, de les feines de merda dels altres i, puntualment, plantejar-se si està gaire millor.
El treball parteix d'un article de l'antropòleg i activista nord-americà David Graeber, on fa una radiografia de l'actual sistema laboral posant més èmfasi en la mirada existencial que en la política. Parla sobretot de la sensació que provoca anar cada dia a treballar i saber que, si un dia no hi vas, no passa res o encara és millor pel món. Però aquest tan sols va ser el detonant: «Hem volgut parlar de feines concretes o situacions en les que tothom se senti identificat en un moment o altre, que ens hagin passat a nosaltres o a gent del nostre entorn immediat. Hem fet un buidatge de històries, les hem compartit i les hem treballat dramatúrgicament. Totes tenen un component real», ha explicat Joan Yago, responsable de dramatúrgia. El director, Israel Solà, explica que es troben «molt contents perquè hem provocat un punt de teatre de l'absurd amb els exemples que es posen. No és una obra ploramiques, és canyera, crítica i té molt d'humor».

Español:
El Paraninfo de la Universitat Jaume I presenta Sobre el fenomen de les feines de merda, una obra con la que La Calòrica se acerca cómicamente a una realidad tan omnipresente en las sociedades occidentales, por no decir capitalistas, como perpetuamente ignorada: la mediocridad de los trabajos. La representación, dirigida por Israel Solà, se podrá ver el viernes 29 de enero de 2016, a las 20 horas. Las entradas a un precio de 10 euros, y de 8 euros en el caso de las tarifas reducidas, se pueden adquirir en la web www.paranimf.uji.es o en taquilla dos horas antes del espectáculo.
Desde La Calòrica se plantean si esta época de crisis económica pero también social nos habrá enseñado algo «ahora que nos prometen el regreso a las épocas de las vacas gordas en las que todos volveremos a tener trabajo para dar y vender». Así, se preguntan «si volveremos a aceptar trabajos denigrantes hacia nosotros y hacia los otros; si nos dejaremos seducir por unas falsas creaciones laborales organizadas por ayuntamientos y diputaciones con dinero europeo e intenciones puramente electoralistas; si aceptaremos trabajos que un papelito enganchado a la puerta de entrada harían más efectivamente que nosotros…». Y estos tres ejemplos no son aleatorios sino que son algunos de los que muestra La Calòrica combinando teatro con narración, dejando que cada miembro del grupo coja el micrófono (literalmente) y explique a la audiencia cuál ha sido su trabajo de mierda.
Cada uno de los cinco actores explica una anécdota de su vida laboral mientras el espectador la ve por detrás representada y, sobre todo, muy bien coreografiada. No importa si se trata de experiencias reales suyas o si son creaciones ficticias, su veracidad es tan grande, la identificación de los espectadores es tan inmediata y absoluta, que la verdad del tema acontece superflua. Ya la tiene, la verdad: cuando una historia está bien explicada, muy ligada y acontece dinámica y entretenida, su autenticidad deja de tener importancia. Lo único que importa es que durante 75 minutos el espectador puede relajarse y reírse de las desgracias de los otros, de los trabajos de mierda de los otros y, puntualmente, plantearse si está mucho mejor.
El trabajo parte de un artículo del antropólogo y activista norteamericano David Graeber, donde hace una radiografía del actual sistema laboral poniendo más énfasis en la mirada existencial que en la política. Habla sobre todo de la sensación que provoca ir cada día a trabajar y saber que, si un día no vas, no pasa nada o todavía es mejor para el mundo. Pero este tan sólo fue el detonante: «Hemos querido hablar de trabajos concretos o situaciones en las que todo el mundo se sienta identificado en un momento u otro, que nos hayan pasado a nosotros o a gente de nuestro entorno inmediato. Hemos hecho un vaciado de historias, las hemos compartido y las hemos trabajado dramatúrgicament. Todas tienen un componente real», ha explicado Joan Yago, responsable de dramaturgia. El director, Israel Solà, explica que se encuentran «muy contentos porque hemos provocado un punto de teatro del absurdo con los ejemplos que se ponen. No es una obra llorica, es cañera, crítica y tiene mucho de humor».