Valencià:
Les diferències entre territoris espanyols són menors en els processos de subtitulació que en els de doblatge, pràctica que presenta unes convencions més variades. No obstant això, en el doblatge, tots els professionals de totes les comunitats autònomes coincideixen a prioritzar l’adequada sincronització dels diàlegs amb el moviment dels llavis, així com el fet que sonen naturals. Aquestes són algunes de les conclusions de la primera radiografia que es realitza sobre la situació del doblatge als diferents territoris espanyols, i per al desenvolupament del qual els investigadors del grup Traducció i Comunicació en els Mitjans Audiovisuals (TRAMA) de la Universitat Jaume I van entrevistar professionals de 25 estudis de doblatge. Una radiografia que continuarà ara amb l’elaboració del mapa espanyol de la subtitulació. 


	«Fins ara, els professors de traducció i els estudis de doblatge hem treballat guiats per la nostra experiència, però no hi havia hagut una investigació que traguera a la llum els processos i convencions que s’utilitzen en la traducció per al doblatge a Espanya», explica el catedràtic de Traducció i Interpretació Frederic Chaume. Els resultats de la investigació, finançada pel Ministeri de Ciència i Innovació, s’han presentat a revistes i congressos amb una gran repercussió entre els professionals del sector i, al llarg de l’any 2014, es publicarà un manual amb les convencions del doblatge a Espanya que busca ser útil per a professionals, estudiantat, professorat i estudis de gravació.


	Amb vista a, per exemple, formar els futurs professionals en les universitats, és necessari saber què els demanaran els estudis de traducció per a doblatge, però aquest és un camp en què sempre hi ha hagut molt de secretisme professional, perquè l’activitat del doblatge s’ha considerat quelcom més artístic, per la qual cosa, en cada zona, els estudis han evolucionat de forma diferent. «Aquest ha sigut un dels problemes amb què ens hem trobat a l’hora de realitzar la investigació», explica Chaume.


	L’objectiu del manual serà permetre als professionals entregar una traducció que puga arribar directament a la cabina de doblatge, incloent-hi també els símbols que s’utilitzen per a marcar l’actuació del doblador: per exemple, si hi ha un bes, un esternut o qualsevol altre so articulat amb els òrgans de fonació humans. Com més s’ajuste la traducció realitzada pel professional a les necessitats del doblatge, menys canvis sofrirà i més econòmic i ràpid serà el cost de la gravació. «De vegades, el director de doblatge, l’ajustador o els actors, fan els ajustos en la traducció que reben del traductor i això, a vegades, porta problemes de correcció lingüística o canvis substancials respecte asl diàlegs originals. Per això, el que entenem que és més recomanable és que tant la traducció com els ajustos necessaris per al doblatge els faça sempre el traductor», senyala Beatriz Cerezo, investigadora del grup TRAMA.


	Pel que fa a les conclusions de l’estudi, Frederic Chaume destaca que «a Espanya, la principal prioritat és que la traducció encaixe bé en els llavis, que hi haja el que es denomina sincronia labial o ajust. També es dóna molta importància que allò que es diu sone natural. Aquests són els aspectes en què hi ha consens a totes les comunitats. No obstant això, en altres països s’enfoca més en altres qüestions, com ara que la traducció siga molt fidel al text original, o bé es prioritza la correcció lingüística, encara que siga a costa del fet que el text final no s’ajuste tan bé o no sone tan natural».


	Una vegada traçat el mapa del doblatge, el grup ha iniciat una nova investigació en què dibuixarà el mapa de la subtitulació a Espanya. A priori, avancen que les variacions entre territoris són menors que en la subtitulació, ja que és un camp en què pareix que existeixen unes pautes més unificades, fins i tot a escala internacional. A més a més, la subtitulació compta amb una llarga tradició a molts països i amb menys secretisme professional, atès el seu estatus més tècnic que artístic, per la qual cosa existeixen nombrosos estudis acadèmics sobre el tema, mentre que el doblatge ha sigut un àmbit menys transparent, a més de menys utilitzat respecte a la subtitulació. El fet que hi intervinguen menys persones en els processos de subtitulació també ha afavorit uns protocols de treball més unificats. «És un procés amb menys intermediaris. Normalment, el traductor realitza els subtítols i els sincronitza i, després, ja sols queda que un tècnic els acoble al producte audiovisual», explica Beatriz Cerezo.


	La televisió digital terrestre, els DVD i la major preocupació per la realització de continguts accessibles han fet que en les últimes dècades s’haja incrementat de forma exponencial la subtitulació a Espanya, per la qual cosa la radiografia de la situació del sector resulta també de gran interès. En aquest cas, els investigadors confien poder presentar les primeres conclusions aquest any en diferents congressos especialitzats en el sector de la traducció audiovisual.

Una professió invisible


	El grup TRAMA, integrat per una desena d’investigadores i investigadors, treballa des de la seua constitució en l’any 2003 per a visualitzar la professió del traductor en el camp audiovisual, «que té fins i tot major repercussió, moltes vegades, que la que es realitza en altres àmbits de la traducció». «Traduir una sèrie o una pel·lícula a través del doblatge o la subtitulació té una repercussió econòmica i social enorme, ja que és l’única forma de poder exportar aquests productes. Les produccions audiovisuals multipliquen els seus beneficis gràcies que es fan entendre en altres llengües. No obstant això, la figura del traductor segueix sent invisible i la inversió econòmica en traducció, per exemple als Estats Units, no supera l’1%, mentre que unes tres quartes parts dels diners que aquesta emborsa prové de països en què la producció s’ha de comercialitzar amb algun tipus de traducció», lamenta Chaume.


	Igualment, el catedràtic de l’UJI reivindica la funció del traductor en la producció d’audiovisuals accessibles. «En la BBC, el 100% dels continguts estan subtitulats per a persones sordes i també molts estan audiodescrits per a persones cegues. A Espanya, la nova legislació preveia que, per a finals de l’any 2013, el 90% dels continguts dels canals de servei públic i el 75% dels canals televisius en obert i amb cobertura estatal o autonòmica estigueren subtitulats per a persones sordes. Malgrat que amb la crisi, el compliment d’aquests percentatges es poguera retardar, estem en un punt de no-retorn i les versions accessibles cada vegada estaran més presents», explica.


	Com a grup universitari, els membres de TRAMA realitzen també labors docents en el Grau en Traducció i Interpretació i en el Grau en Disseny i Desenvolupament de Videojocs. En aquest sentit, Chaume destaca el gran potencial del treball de la traducció que hi ha en el camp dels videojocs.


	Més informació: http://www.trama.uji.es/


	Vídeo en altres formats: http://www.svideo.uji.es/peli.php?codi=1318&lg=


	Articles publicats:


	CEREZO MERCHÁN, B. (2013): «La formación de traductores audiovisuales en España. Aspectos curriculares», Trans: Revista de Traductología, 16, Publicaciones de la Universidad de Málaga.


	Chaume Varela, F. (2012): Audiovisual Translation: Dubbing, Manchester: St. Jerome (Translation Practices Explained).


	Marzà i Ibáñez, A., G. Torralba i Grup Trama (2013): «Las normas profesionales de la traducción para el doblaje en España», Trans: Revista de Traductología, 16, Publicaciones de la Universidad de Málaga.


	Altres notícies d'investigació:

Un estudi de l’UJI revela que la consciència pragmàtica en infants a l’hora d’aprendre una llengua és independent del nivell de coneixement d’aquesta

Alumnat de Comunicació Audiovisual de l’UJI contribueix a la divulgació de la ciència amb l'elaboració de vídeos

Español:
Las diferencias entre territorios españoles son menores en los procesos de subtitulación que en los de doblaje, práctica que presenta unas convenciones más variadas. No obstante, en doblaje, todos los profesionales de todas las comunidades autónomas coinciden en priorizar la adecuada sincronización de los diálogos con el movimiento de los labios, así como el hecho de que suenen naturales. Estas son algunas de las conclusiones de la primera radiografía que se realiza sobre la situación del doblaje en los diferentes territorios españoles, y para cuyo desarrollo los investigadores del grupo Traducción y Comunicación en los Medios Audiovisuales (TRAMA) de la Universitat Jaume I entrevistaron a profesionales de 25 estudios de doblaje. Una radiografía que continuará ahora con la elaboración del mapa español de la subtitulación.


	«Hasta ahora, los profesores de traducción y los estudios de doblaje hemos trabajado guiados por nuestra experiencia, pero no había habido una investigación que sacase a la luz los procesos y convenciones que se utilizan en la traducción para el doblaje en España», explica el catedrático de Traducción e Interpretación Frederic Chaume. Los resultados de la investigación, financiada por el Ministerio de Ciencia e Innovación, se han presentado en revistas y congresos con una gran repercusión entre los profesionales del sector y, a lo largo del año 2014, se publicará un manual sobre las convenciones del doblaje en España que busca ser útil para profesionales, estudiantes, profesorado y estudios de grabación.


	«De cara a, por ejemplo, formar a los futuros profesionales en las universidades, es necesario saber qué les van a pedir los estudios de traducción para doblaje, pero este es un campo en el que ha habido siempre mucho secretismo profesional, porque la actividad del doblaje se ha considerado algo más artístico, por lo que en cada zona los estudios han evolucionado de forma diferente. Este ha sido uno de los problemas con los que nos hemos encontrado a la hora de realizar la investigación», explica Chaume.


	El objetivo del manual será permitir a los profesionales entregar una traducción que pueda llegar directamente a la cabina de doblaje, incluyendo también los símbolos que se utilizan para marcar la actuación del doblador, por ejemplo, si hay un beso, un estornudo o cualquier otro sonido articulado con los órganos de fonación humanos. Cuanto más se ajuste la traducción realizada por el profesional a las necesidades del doblaje, menos cambios sufrirá y más barato y rápido será el coste de la grabación. «En ocasiones, el director de doblaje, el ajustador o los actores, hacen ajustes en la traducción que reciben del traductor y eso, a veces, lleva a problemas de corrección lingüística o a cambios sustanciales con respecto a los diálogos originales. Por eso, lo que entendemos que es más recomendable es que tanto la traducción como los ajustes necesarios para el doblaje los haga siempre el traductor, señala Beatriz Cerezo, investigadora del grupo TRAMA.


	Respecto a las conclusiones del estudio, Frederic Chaume destaca que «en España, la principal prioridad es que la traducción encaje bien en los labios, que haya lo que se denomina sincronía labial o ajuste. También se le da mucha importancia a que lo que se dice suene natural. Estos son aspectos en los que hay consenso en todas las comunidades. Sin embargo, en otros países se pone más el acento en otras cuestiones como que la traducción sea muy fiel al texto original, o bien se prioriza la corrección lingüística, aunque sea a costa de que el texto final no se ajuste tan bien o no suene tan natural».


	Una vez trazado el mapa del doblaje, el grupo ha iniciado una nueva investigación en la que dibujará el mapa de la subtitulación en España. A priori, avanzan que las variaciones entre territorios son menores en la subtitulación, ya que es un campo en el que parecen existir unas pautas más unificadas, incluso a escala internacional. Además, la subtitulación cuenta con una larga tradición en muchos países y menos secretismo profesional, dado su estatus más técnico que artístico, por lo que existen numerosos estudios académicos al respecto, mientras que el doblaje ha sido un ámbito menos transparente, además de menos utilizado con respecto a la subtitulación. El hecho de que intervengan menos personas en los procesos de subtitulación, también ha favorecido unos protocolos de trabajo más unificados. «Es un proceso con menos intermediarios. Normalmente, el traductor realiza los subtítulos y los sincroniza y, luego, ya solo queda que un técnico los acople al producto audiovisual», explica Beatriz Cerezo. 


	La televisión digital terrestre, los DVD y la mayor preocupación por la realización de contenidos accesibles han hecho que en las últimas décadas se haya incrementado de forma exponencial la subtitulación en España, por lo que la radiografía de la situación del sector resulta también de gran interés. En este caso, los investigadores confían en poder presentar las primeras conclusiones este año en varios congresos especializados en el sector de la traducción audiovisual.

Una profesión invisible


	El grupo TRAMA, compuesto por una decena de investigadores, trabaja desde su constitución en el año 2003 para visibilizar la profesión del traductor en el campo audiovisual, «que tiene incluso mayor repercusión, muchas veces, que la que se realiza en otros ámbitos de la traducción. Traducir una serie o una película a través del doblaje o la subtitulación tiene una repercusión económica y social enorme, ya que es la única forma de poder exportar esos productos. Las producciones audiovisuales multiplican sus beneficios gracias a que se hacen entender en otros idiomas. Sin embargo, la figura de los traductores sigue siendo invisible y la inversión económica en traducción, por ejemplo en Estados Unidos, no supera el 1%, mientras que unas tres cuartas partes del dinero que esta embolsa proviene de países en los que dicha producción se ha comercializado con algún tipo de traducción», lamenta Chaume. 


	Asimismo, el catedrático de la UJI reivindica la función del traductor en la producción de audiovisuales accesibles. «En la BBC, el 100% de los contenidos están subtitulados para personas sordas y también muchos están audiodescritos para personas ciegas. En España, la nueva legislación preveía que para finales de 2013, el 90% de los contenidos de los canales de servicio público y el 75%  de los canales televisivos en abierto y con cobertura estatal o autonómica estuvieran subtitulados para personas sordas. A pesar de que con la crisis el cumplimiento de estos porcentajes se pueda retrasar, estamos en un punto de no retorno y las versiones accesibles cada vez van a estar más presentes».


	Como grupo universitario, los miembros de TRAMA realizan también labores docentes en el Grado en Traducción e Interpretación y en el Grado en Diseño y Desarrollo de Videojuegos. En este sentido, Chaume destaca el gran potencial del trabajo de la traducción que existe en el campo de los videojuegos.


	Más información: http://www.trama.uji.es/


	Vídeo en otros formatos: http://www.svideo.uji.es/peli.php?codi=1319&lg=


	Artículos publicados:


	Cerezo Merchán, B. (2013):«La formación de traductores audiovisuales en España. Aspectos curriculares», Trans: Revista de Traductología, 16, Publicaciones de la Universidad de Málaga.


	Chaume Varela, F (2012): Audiovisual Translation: Dubbing, Mánchester: St Jerome (Translation Practices Explained).


	Marzà i Ibáñez, A, G. Torralba y Grupo TRAMA (2013): «Las normas profesionales de la traducción para el doblaje en España», Trans: Revista de Traductología, 16, Publicaciones de la Universidad de Málaga.


	Otras noticias de investigación:

Un estudio de la UJI revela que la conciencia pragmática en niños a la hora de aprender una lengua es independiente del nivel de conocimiento de esta

Alumnat de Comunicació Audiovisual de l’UJI contribueix a la divulgació de la ciència amb l'elaboració de vídeos