Valencià:
Reivindicar un funcionament eficaç del nostre Estat social, democràtic de dret i autonòmic, fins i tot en temps de comandament únic, exigeix contar i posar en valor el paper fonamental que exerceixen constitucionalment i legalment els municipis, el govern i l’administració dels quals –excepte aquells que funcionen en règim de consell obert– correspon a l’ajuntament.
La gestió eficaç de les seues competències resulta de cabdal importància en la resolució d’aquesta enorme crisi sanitària de magnituds i conseqüències difícilment mesurables; i així ha de ser percebut per una ciutadania responsable capaç de coadjuvar com un tot.
No obstant això, algun dels seus màxims responsables ha hagut de sol·licitar formalment a la Conselleria de Sanitat, concretament l’alcaldessa de Castelló de la Plana, informació detallada sobre la incidència de la COVID-19 i la situació real en el municipi sobre defuncions, evolució dels contagis o l’estat de les infraestructures sanitàries. Això, per descomptat, no sense falta de raó jurídica en un obligat exercici de responsabilitat en la gestió de les competències que constitucionalment, estatutària i legal li correspon exercir; i sobre la qual haurà de respondre davant la ciutadania del seu municipi.
Per això convé recordar, en aquests temps regirats d’inseguretat jurídica, en el sentit més tècnic del terme, algunes qüestions jurídiques de la màxima rellevància.
Constitueixen una obligació i un deure jurídic inexcusable la cooperació, coordinació, transparència i fluïdesa de la informació entre el Govern de la nació i el de les comunitats autònomes. Idèntica obligació i deure s’exigeix entre el Govern de la Generalitat i el dels ens locals. I, molt particularment, en aquestes fases de desescalada desigual, fins i tot dins de la mateixa província, en la qual la vida i la salut de les persones es continuen trobant ara –i en un futur incert– literalment en joc.
En l’estat d’alarma no es deroguen les competències que als municipis correspon exercir “per a prestar aquells serveis públics que contribuïsquen a satisfer les necessitats i aspiracions dels veïns”. El principi de transparència i informació constitueixen pilars essencials per a poder prendre decisions eficaces (en tots els àmbits, inclosos els recursos humans i materials) que connecten directament amb l’exercici de les pròpies competències municipals.
Moltes de les accions que perfilen la salut de la població, com ens recorda el preàmbul de la Llei General de Salut Pública, són competència de les comunitats autònomes, les ciutats de Ceuta i Melilla, i els municipis. Per aquest motiu aquesta llei estableix les bases legals que han de sustentar les accions de coordinació i cooperació en matèria de salut pública i reconeix expressament el dret de la ciutadania a la informació en matèria de salut pública.
No voldria deixar de destacar que, entre els principis generals d’acció de salut pública, totes les administracions públiques –inclosa la local– estan subjectes legalment en les seues actuacions, entre altres, al principi de salut en totes les polítiques, al de precaució i al de transparència.
Per a comprendre la magnitud de les conseqüències de l’absència d’informació no podem deixar de recordar en les diferents fases de la desescalada que els municipis valencians, segons l’article 33 de la Llei de Règim Local de la Comunitat Valenciana, exerceixen competències que impacten directament en els veïns i en els seus barris i que poden posar en dubte, també, la gestió dels seus responsables polítics triats democràticament.
Cal recordar que, atesa la grandària de la seua població i d’algunes peculiaritats expressament previstes en la llei, els ajuntaments poden tindre competències en: protecció civil; participació en la gestió primària de la salut; transport públic de viatgers; subministrament d’aigües; recollida i tractament de residus o cooperació amb l’administració educativa en la creació, construcció i sosteniment dels centres docents públics.
Però, a més, tots els poders públics estan obligats a garantir l’exercici del principi de transparència amb tot el que això porta implícit. I no em resistisc a recordar que quan se suspèn el dret d’accés a la informació pública se suspenen drets fonamentals, entre aquests, el de participar en els assumptes públics (tant el de la ciutadania com el dels càrrecs electes).
La qüestió no resulta de cap manera fútil, especialment quan la Generalitat ha decidit, raonadament, optar pels departaments sanitaris per a sol·licitar l’accés a les diferents fases de la desescalada, amb les conseqüències annexes. Això significa que les diferents àrees sanitàries inclouen diversos municipis i que les fases de la desescalada poden no ser homogènies per a tots els municipis de la província, tal com ja ha ocorregut.
Per tot això, i en la convicció que el Govern d’Espanya, el Govern de la Generalitat i el dels ens locals intenten atallar aquesta terrible crisi i les seues diverses conseqüències –amb greus desencerts i encerts–, la veritat és que queda un llarg camí per a aconseguir l’excel·lència que es deu a la ciutadania que tant ha perdut. Una excel·lència que passa necessàriament per un exercici de transparència sense ambages, per la lleialtat institucional, la cooperació i la coordinació entre absolutament totes les administracions públiques i la col·laboració constructiva de totes les forces polítiques en la seua consecució.
Rosario García Mahamut. Catedràtica de Dret Constitucional de la Universitat Jaume I

Español:
Reivindicar un funcionamiento eficaz de nuestro Estado social, democrático de derecho y autonómico, incluso en tiempos de mando único, exige contar y poner en valor el papel fundamental que desempeñan constitucional y legalmente los municipios, cuyo gobierno y administración municipal –salvo los que funcionen en régimen de consejo abierto– corresponde al ayuntamiento.
La gestión eficaz de sus competencias resulta de capital importancia en la resolución de esta enorme crisis sanitaria de magnitudes y consecuencias difícilmente medibles; y así debe ser percibido por una ciudadanía responsable capaz de coadyuvar como un todo.
Sin embargo, alguno de sus máximos responsables ha tenido que solicitar formalmente a la Conselleria de Sanidad, concretamente la alcaldesa de Castelló de la Plana, información detallada sobre la incidencia de la COVID-19 y la situación real en el municipio sobre fallecimientos, evolución de los contagios o el estado de las infraestructuras sanitarias. Ello, desde luego, no sin falta de razón jurídica en un obligado ejercicio de responsabilidad en la gestión de las competencias que constitucional, estatutaria y legalmente le corresponde ejercer; y sobre la que tendrá que responder ante la ciudadanía de su municipio.
Por ello conviene recordar, en estos tiempos revueltos de inseguridad jurídica, en el sentido más técnico del término, algunas cuestiones jurídicas de la máxima relevancia.
Constituyen una obligación y un deber jurídico inexcusable la cooperación, coordinación, transparencia y fluidez de la información entre el Gobierno de la nación y el de las comunidades autónomas. Idéntica obligación y deber se exige entre el Gobierno de la Generalitat y el de los entes locales. Y, muy particularmente, en estas fases de desescalada desigual, incluso dentro de la misma provincia, en la que la vida y la salud de las personas se siguen hallando ahora –y en un futuro incierto– literalmente en juego.
En el estado de alarma no se derogan las competencias que a los municipios corresponde desempeñar “para prestar cuantos servicios públicos contribuyan a satisfacer las necesidades y aspiraciones de los vecinos”. El principio de transparencia e información constituyen pilares esenciales para poder tomar decisiones eficaces (en todos los ámbitos, incluidos los recursos humanos y materiales) que conectan directamente con el ejercicio de las propias competencias municipales.
Muchas de las acciones que perfilan la salud de la población, como nos recuerda el preámbulo de la Ley General de Salud Pública, son competencia de las comunidades autónomas, las ciudades de Ceuta y Melilla, y los municipios. De ahí que esta ley establezca las bases legales que deben sustentar las acciones de coordinación y cooperación en materia de salud pública y reconozca expresamente el derecho de la ciudadanía a la información en materia de salud pública.
No quisiera dejar de destacar que, entre los principios generales de acción de salud pública, todas las administraciones públicas –incluida la local– están sujetas legalmente en sus actuaciones, entre otros, al principio de salud en todas las políticas, al de precaución y al de transparencia.
Para comprender la magnitud de las consecuencias de la ausencia de información no podemos dejar de recordar en las distintas fases de la desescalada que los municipios valencianos, a tenor del artículo 33 de la Ley de Régimen Local de la Comunitat Valenciana, ejercen competencias que impactan directamente en los vecinos y en sus barrios y que pueden poner en entredicho, también, la gestión de sus responsables políticos elegidos democráticamente.
Baste recordar que, atendiendo al tamaño de su población y de algunas peculiaridades expresamente previstas en la ley, los ayuntamientos pueden tener competencias en:  protección civil; participación en la gestión primaria de la salud; transporte público de viajeros; suministro de aguas; recogida y tratamiento de residuos o cooperación con la administración educativa en la creación, construcción y sostenimiento de los centros docentes públicos.
Pero, además, todos los poderes públicos están obligados a garantizar el ejercicio del principio de transparencia con todo lo que ello lleva implícito. Y no me resisto a recordar que cuando se suspende el derecho de acceso a la información pública se suspenden derechos fundamentales, entre ellos, el de participar en los asuntos públicos (tanto el de la ciudadanía como el de los cargos electos).
La cuestión no resulta en modo alguno baladí, especialmente cuando la Generalitat ha decidido, razonadamente, optar por los departamentos sanitarios para solicitar el acceso a las distintas fases de la desescalada, con las consecuencias anejas. Ello significa que las distintas áreas sanitarias incluyen diversos municipios y que las fases de la desescalada pueden no ser homogéneas para todos los municipios de la provincia, tal y como ya ha ocurrido.
Por todo ello, y en la convicción de que el Gobierno de España, el Gobierno de la Generalitat y el de los entes locales tratan de atajar esta terrible crisis y sus diversas consecuencias –con graves desaciertos y aciertos–, lo cierto es que queda un largo camino para conseguir esa excelencia debida a la ciudadanía que tanto ha perdido. Una excelencia que pasa necesariamente por un ejercicio de transparencia sin ambages, por la lealtad institucional, la cooperación y la coordinación entre absolutamente todas las administraciones públicas y la colaboración constructiva de todas las fuerzas políticas en su consecución.
Rosario García Mahamut. Catedrática de Derecho Constitucional de la Universitat Jaume I