Valencià:
L'economia conductual o del comportament analitza com influeixen els factors psicològics o socials en la determinació de les nostres decisions econòmiques i conductes socials. Tracta d'integrar la psicologia humana en el model del homo oeconomicus, en proposar una imatge menys racional dels agents econòmics, distanciant-se així d'un dels supòsits fonamentals de l'economia clàssica.
Segons la teoria econòmica tradicional, les persones, guiades pel nostre interès personal, ens comportem sempre amb criteris lògics i racionals. Davant qualsevol situació de decisió optem per seleccionar una alternativa que produeixi els resultats més favorables per a nosaltres i eviti els més desfavorables, encara que en la majoria d'ocasions intervenen altres factors.
Contràriament als models clàssics, diversos experts s'han esforçat a demostrar les limitacions de la racionalitat de les persones. En períodes d'incertesa, les decisions econòmiques estan molt allunyades d'aquesta racionalitat. Les persones no sempre decideixen el que és millor per a elles, sinó que sovint les seues emocions els condueixen a prendre decisions poc racionals i que no els afavoreixen. Són els factors emocionals (alegria, tristesa, por…) que totes les persones experimentem els que influeixen en el nostre comportament i representen un rol important en la presa de decisions en matèria econòmica. Existeixen factors que actuen en el procés de la presa de decisions individuals, com són: els valors, la personalitat, la propensió al risc, els dubtes, etc.
És famosa la frase d'Albert Camus: «Adquirim el costum de viure abans que la de pensar». El filòsof es refereix a l'hàbit de prendre decisions precipitades guiant-nos per les emocions en lloc de prendre'ns un temps per a analitzar quina és la millor resposta possible.
En confrontar el model neoclàssic i les seves limitacions amb l'observació del món real cal no oblidar les aportacions de John Maynard Keynes quan, en els anys trenta del segle passat, va assenyalar que «el model neoclàssic no explica fenòmens reals». Introdueix en el seu llibre de 1936 Teoria general de l'ocupació, l'interès i els diners l'expressió animal spirits (esperits animals) per a referir-se a la relació existent entre el comportament humà, així com el component emocional d'aquest, i l'economia.
Considerava que, en entorns d'incertesa, bastantes activitats econòmiques es regeixen per motius «no racionals», intuïtius o passions. En concret, es refereix a l'existència d'un factor psicològic de l'ésser humà que, a través d'accions d'alt component emocional, provoquen variacions en l'economia. Segons ell, les expectatives haguessin de ser incloses en els models econòmics.
Si els orígens de l'economia conductual es deuen a Gabriel Tard per la seva obra La Psichologie Economique (1902), va anar sobretot amb George Katona i els premis Nobel d'economia D. Kahneman i R. Thaler, entre altres (decenni dels seixanta i setanta del segle passat) quan es produeix el desenvolupament de l'economia conductual. Van criticar a Adam Smith i a altres economistes per no considerar a l'ésser humà com un ser social, i per no incloure la interacció personal com a característica fonamental de les explicacions del comportament econòmic.
Van destacar el valor de les variables psicològiques (actituds i expectatives) i la importància de l'entorn en el comportament econòmic. No són les condicions econòmiques objectives, sinó la percepció que d'aquestes tenen les persones, les que influeixen en els seus comportaments econòmics.
En aquest context, Katona refuta el supòsit de l'economia clàssica que suposa que consumim en funció de les nostres disponibilitats econòmiques. En la seua opinió, el nivell de despeses depèn de les expectatives de futur. Per exemple, en el cas de la pandèmia del Covid-19 les persones estan consumint molt menys a pesar que els diners dipositats en els bancs està augmentant.
La pandèmia ha provocat un augment sense precedents de la incertesa, la qual cosa explica, segons el Banc d'Espanya, que les llars congelin el consum i estalviïn més a causa de motius de precaució per por d'un empitjorament futur de l'economia i, en particular, la possibilitat de perdre l'ocupació. A la UE, la propensió a l'estalvi de les llars ha aconseguit nivells excepcionals. Així, al nostre país, els dipòsits de les llars es van situar el mes de juliol en més de 892.000 milions, un increment de més de 700 milions en relació amb el mes anterior que representa un increment interanual de més del 7%. Això reduirà el consum privat actual i el PIB. Segons el conseller delegat de Santander, José A. Álvarez, existeix un excedent enorme perquè «hi ha por».
D'altra banda, l'economia clàssica ha considerat que la quantitat demandada d'un producte dependrà fonamentalment, entre altres factors, del seu preu, és a dir, a menor preu major demanda i a major preu menor demanda. No obstant això, Katona es contraposa a aquesta visió, ja que considera que per molt que se li apliquin descomptes el que determina la compra d'aquest, almenys en situacions d'incertesa, són les emocions dels consumidors. La psicologia humana compte, i molt, en com es mouen els mercats i, sobretot, en com funciona l'economia.
La incertesa està generant pors i està afectant la confiança dels consumidors. D'aquesta manera, l'optimisme atreu optimisme, la confiança crea més confiança, mentre que el pànic provoca una espiral de pànic. En concret, l'Índex de Confiança dels Consumidors de setembre se situa en 49,5 punts, 35 punts per sota de la dada de febrer. D'aquesta manera, com els que no tenen diners no consumeixen i els que ho posseeixen tenen por de gastar-ho, no hi ha demanda.
Destacables són els falsos dogmes econòmics que es filtren en l'imaginari col·lectiu, com és la falsa certesa que els preus dels immobles mai baixen. No obstant això, una important plataforma digital de gestió immobiliària indicava recentment que ningú vol llogar locals comercials fins i tot baixant els preus. I el mateix podem dir per al sector de l'hostaleria i turisme, ja que enfront d'aquesta nova realitat, com indicava recentment un executiu d'aquest sector, són moltes les persones que afronten amb ansietat i por la possibilitat de fer turisme; tenen por i viatjar els inspira més temor que il·lusió i decideixen quedar-se a casa. Així, segons Exceltur el sector turístic a Espanya acumula des de l'inici de la pandèmia fins a setembre una caiguda de 84.000 milions, un 78,4% menys respecte a 2019.
La realitat ens demostra, en situacions d'alta incertesa, les limitacions de l'economia convencional. La dependència basada únicament en l'enfocament clàssic, sense tenir en compte el factor emocional, ni sentiments, ni passions, no serà suficient per a resoldre els problemes econòmics del futur. En 1918, John Maurice Clark, professor de la Universitat de Chicago, va escriure en el Journal of Political Economy: «L'economista pot veure's temptat a ignorar la psicologia, però no pot ignorar la naturalesa humana».
Vicente Castelló, professor de la Universitat Jaume I i membre de l'Institut Interuniversitari de Desenvolupament Local
Aquest article ha estat publicat per Cinco Días el 27 d'octubre de 2020

Español:
La economía conductual o del comportamiento analiza cómo influyen los factores psicológicos o sociales en la determinación de nuestras decisiones económicas y conductas sociales. Trata de integrar la psicología humana en el modelo del homo oeconomicus, al proponer una imagen menos racional de los agentes económicos, distanciándose así de uno de los supuestos fundamentales de la economía clásica.
Según la teoría económica tradicional, las personas, guiadas por nuestro interés personal, nos comportamos siempre con criterios lógicos y racionales. Ante cualquier situación de decisión optamos por seleccionar una alternativa que produzca los resultados más favorables para nosotros y evite los más desfavorables, aunque en la mayoría de ocasiones intervienen otros factores.
Contrariamente a los modelos clásicos, diversos expertos se han esforzado en demostrar las limitaciones de la racionalidad de las personas. En periodos de incertidumbre, las decisiones económicas están muy alejadas de dicha racionalidad. Las personas no siempre deciden lo que es mejor para ellas, sino que a menudo sus emociones les conducen a tomar decisiones poco racionales y que no les favorecen. Son los factores emocionales (alegría, tristeza, miedo…) que todas las personas experimentamos los que influyen en nuestro comportamiento y representan un rol importante en la toma de decisiones en materia económica. Existen factores que actúan en el proceso de la toma de decisiones individuales, como son: los valores, la personalidad, la propensión al riesgo, las dudas, etc.
Es famosa la frase de Albert Camus: “Adquirimos la costumbre de vivir antes que la de pensar”. El filósofo se refiere al hábito de tomar decisiones precipitadas guiándonos por las emociones en lugar de tomarnos un tiempo para analizar cuál es la mejor respuesta posible.
Al confrontar el modelo neoclásico y sus limitaciones con la observación del mundo real no hay que olvidar las aportaciones de John Maynard Keynes cuando, en los años treinta del siglo pasado, señaló que “el modelo neoclásico no explica fenómenos reales”. Introduce en su libro de 1936 Teoría general del empleo, el interés y el dinero la expresión animal spirits (espíritus animales) para referirse a la relación existente entre el comportamiento humano, así como el componente emocional de este, y la economía.
Consideraba que, en entornos de incertidumbre, bastantes actividades económicas se rigen por motivos “no racionales”, intuitivos o pasiones. En concreto, se refiere a la existencia de un factor psicológico del ser humano que, a través de acciones de alto componente emocional, provocan variaciones en la economía. Según él, las expectativas debieran ser incluidas en los modelos económicos.
Si los orígenes de la economía conductual se deben a Gabriel Tarde por su obra La Psichologie Economique (1902), fue sobre todo con George Katona y los premios Nobel de economía D. Kahneman y R. Thaler, entre otros (decenio de los sesenta y setenta del siglo pasado) cuando se produce el desarrollo de la economía conductual. Criticaron a Adam Smith y a otros economistas por no considerar al ser humano como un ser social, y por no incluir la interacción personal como característica fundamental de las explicaciones del comportamiento económico.
Destacaron el valor de las variables psicológicas (actitudes y expectativas) y la importancia del entorno en el comportamiento económico. No son las condiciones económicas objetivas, sino la percepción que de estas tienen las personas, las que influyen en sus comportamientos económicos.
En este contexto, Katona refuta el supuesto de la economía clásica que supone que consumimos en función de nuestras disponibilidades económicas. En su opinión, el nivel de gastos depende de las expectativas de futuro. Por ejemplo, en el caso de la pandemia del Covid-19 las personas están consumiendo mucho menos a pesar de que el dinero depositado en los bancos está aumentando.
La pandemia ha provocado un aumento sin precedentes de la incertidumbre, lo que explica, según el Banco de España, que los hogares congelen el consumo y ahorren más debido a motivos de precaución por miedo a un empeoramiento futuro de la economía y, en particular, la posibilidad de perder el empleo. En la UE, la propensión al ahorro de los hogares ha alcanzado niveles excepcionales. Así, en nuestro país, los depósitos de los hogares se situaron en el mes de julio en más de 892.000 millones, un incremento de más de 700 millones con relación al mes anterior que representa un incremento interanual de más del 7%. Ello reducirá el consumo privado actual y el PIB. Según el consejero delegado de Santander, José A. Álvarez, existe un excedente enorme porque “hay miedo”.
Por otra parte, la economía clásica ha considerado que la cantidad demandada de un producto dependerá fundamentalmente, entre otros factores, de su precio, es decir, a menor precio mayor demanda y a mayor precio menor demanda. Sin embargo, Katona se contrapone a esta visión, ya que considera que por mucho que se le apliquen descuentos lo que determina la compra del mismo, al menos en situaciones de incertidumbre, son las emociones de los consumidores. La psicología humana cuenta, y mucho, en cómo se mueven los mercados y, sobre todo, en cómo funciona la economía.
La incertidumbre está generando miedos y está afectando a la confianza de los consumidores. De esta manera, el optimismo atrae optimismo, la confianza crea más confianza, mientras que el pánico provoca una espiral de pánico. En concreto, el Índice de Confianza de los Consumidores de septiembre se sitúa en 49,5 puntos, 35 puntos por debajo del dato de febrero. De este modo, como los que no tienen dinero no consumen y los que lo poseen tienen miedo a gastarlo, no hay demanda.
Destacables son los falsos dogmas económicos que se filtran en el imaginario colectivo, como es la falsa certeza de que los precios de los inmuebles nunca bajan. Sin embargo, una importante plataforma digital de gestión inmobiliaria indicaba recientemente que nadie quiere alquilar locales comerciales aun bajando los precios. Y lo mismo podemos decir para el sector de la hostelería y turismo, ya que frente a esta nueva realidad, como indicaba recientemente un ejecutivo de dicho sector, son muchas las personas que afrontan con ansiedad y miedo la posibilidad de hacer turismo; tienen miedo y viajar les inspira más temor que ilusión y deciden quedarse en casa. Así, según Exceltur el sector turístico en España acumula desde el inicio de la pandemia hasta septiembre una caída de 84.000 millones, un 78,4% menos respecto a 2019.
La realidad nos demuestra, en situaciones de alta incertidumbre, las limitaciones de la economía convencional. La dependencia basada únicamente en el enfoque clásico, sin tener en cuenta el factor emocional, ni sentimientos, ni pasiones, no será suficiente para resolver los problemas económicos del futuro. En 1918, John Maurice Clark, profesor de la Universidad de Chicago, escribió en el Journal of Political Economy: “El economista puede verse tentado a ignorar la psicología, pero no puede ignorar la naturaleza humana”.
Vicente Castelló, profesor de la Universitat Jaume I y miembro del Instituto Interuniversitario de Desarrollo Local
Este artículo ha sido publicado por Cinco Días el 27 de octubre de 2020