Valencià:
El catedràtic Francisco J. García Bacete i la professora titular d’universitat Lidón Villanueva Badenes, de l’Àrea de Psicologia Evolutiva i de l’Educació de la Universitat Jaume I de Castelló han participat, dimecres 26 de gener de 2022, a les Corts Valencianes, en la comissió especial d’estudi de l’assetjament escolar per tal d’impulsar polítiques concretes per a la previsió i l’actuació davant la violència entre iguals en l’àmbit escolar i la infància.
García Bacete ha explicat durant la seua intervenció, que «el problema és greu i complex; alguns autors i autores fins i tot reclamen que es considere un problema de salut pública, però això requereix una intervenció global». En la seua opinió, cal aplicar una política de tolerància zero, perquè «qualsevol forma d’agressió o conducta que cause patiment és injustificada» i «no hi ha prou amb la prohibició o la sanció». A més, considera que és urgent actuar, fer-lo d’una forma col·laborativa i per això, proposa una avaluació urgent de les polítiques, procediments i protocols que s’apliquen actualment.
A continuació, el professor de l’UJI ha enumerat una sèrie d’errades, expressions enganyoses o actuacions insuficients, com centrar-se en els agressors, oblidant les víctimes; o en la sanció com a solució i no en l’ensenyament d’altres formes alternatives; ignorar la interdependència entre l’assetjador i la seua víctima o que l’assetjament és una situació dinàmica que es retroalimenta; centrar-se en l’assetjament, en lloc de fer-ho en les relacions de convivència a l’aula i l’escola; o fer recaure la responsabilitat en el personal docent, sense tenir en compte les famílies.
En la seua proposta per a abordar el problema, García Bacete inclou un model d’intervenció global; fa èmfasi a focalitzar-se en el més rellevant (posar veu al silenci, tothom és necessari, crear bases firmes per la convivència i l’aprenentatge, dotar de recursos als diversos àmbits perquè participen més activament en la resolució del problema o reflexionar sobre les causes que provoquen l’assetjament); i identificar les activitats eficaces basades en l’evidència per a posar-les en pràctica entre tots els col·lectius implicats: xiquets i xiquetes, professorat i família.
Per últim, el professorat ha compartit algunes de les conclusions a què ha arribat després de diversos treballs sobre el tema del rebuig entre iguals, com ara que «el rebuig està estretament connectat amb el maltractament i la victimització, ja que el 80% dels xiquets victimitzats són rebutjats» i a més, «està present en la majoria dels trastorns socials i emocionals de la infància» i restringeix «l’accés als recursos i les oportunitats socials». García Bacete ha agraït a les Corts l’oportunitat de participar en la comissió «perquè és fonamental la col·laboració entre les institucions» i ha fet una crida perquè totes les institucions «incrementen de forma decidida la seua confiança i suport a la ciència».
Per la seua banda, la professora Lidón Villanueva ha explicat els trets fonamentals que, al seu parer, cal incloure en la intervenció contra l’assetjament escolar. En primer lloc, un enfocament global (prevenció i intervenció), que s’inicie a partir dels 6 anys, en el cas de la prevenció, perquè la majoria dels programes eficaços i basats en l'evidència així ho plantegen, i a partir de l’últim cicle de primària i els dos primers cursos d’institut, en el cas de la intervenció, perquè es constata un augment de casos en aquestes edats.
En segon lloc, planteja un enfocament grupal i comunitari, que consisteix, d'una banda, a mobilitzar el públic passiu que presencia o té coneixement de l’agressió per a dotar-lo d’eines per a actuar i, d'altra banda, fer extensiva la implicació més enllà de l’espai escolar: famílies, entitats d’activitats extraescolars, barri, associació de veïns i veïnes, govern local, etc. «La idea -comenta la professora- és mostrar coherència i unitat i estendre l’enfocament de tolerància zero, per tal de desmantellar l'agressor o agressora i a qui l’ajuda, perquè no puguen actuar».
Un enfocament basat en l’evidència seria el tercer pilar d’aquesta proposta perquè «s’ha de partir d’aquelles actuacions que sabem que funcionen», comenta la professora Villanueva, qui ha enumerat alguns programes d’èxit dins de l’Estat espanyol, però ha indicat que «els programes més eficaços a escala internacional han mostrat que és necessari un enfocament d'unitat, apostant per un programa d’àmbit nacional, finançat i promocionat pel Ministeri d'Educació». A més, ha indicat, «de la formació als docents i a les famílies i per als menors, lliçons sobre debats, converses sobre un clima de conscienciació, intervenció i responsabilitat, respecte als altres, tolerància, etc., al llarg del curs».
Per últim, Villanueva ha indicat que la proposta presentada «necessita una dotació econòmica que assegure la seua continuïtat, la implicació del personal i, per tant, el seu èxit tant a curt com a llarg termini», que l’actual normativa de convivència dels centres educatius de la Comunitat Valenciana, en què s’estableixen els protocols d’actuació i intervenció davant els supòsits de violència escolar no contempla, perquè l’Ordre 62/2014 incorpora una regla de no despesa en el seu últim article.

Español:
El catedrático Francisco J. García Bacete y la profesora titular de universidad Lidón Villanueva Badenes, del Área de Psicología Evolutiva y de la Educación de la Universitat Jaume I de Castelló, han participado, el miércoles 26 de enero de 2022, en las Cortes Valencianas, en la comisión especial de estudio del acoso escolar para impulsar políticas concretas para la previsión y la actuación ante la violencia entre iguales en el ámbito escolar y la infancia.
García Bacete ha explicado durante su intervención que «el problema es grave y complejo;  algunos autores y autoras incluso reclaman que se considere un problema de salud pública, y por eso requiere una intervención global». En su opinión, hay que aplicar una política de tolerancia cero, porque «cualquier forma de agresión o conducta que cause sufrimiento es injustificada» y «no hay suficiente con la prohibición o la sanción». Además, considera que es urgente actuar y hacerlo de una forma colaborativa, y por eso propone una evaluación urgente de las políticas, procedimientos y protocolos que se apliquen actualmente.
A continuación, el profesor de la UJI ha enumerado una serie de errores, expresiones engañosas o actuaciones insuficientes, como centrarse en los agresores, olvidando a las víctimas; o en la sanción como solución y no en la enseñanza de otras formas alternativas; ignorar la interdependencia entre el acosador y su víctima o que el acoso es una situación dinámica que se retroalimenta; centrarse en el acoso, en lugar de hacerlo en las relaciones de convivencia en el aula y la escuela; o hacer recaer la responsabilidad en el personal docente, sin tener en cuenta a las familias.
En su propuesta para abordar el problema, García Bacete incluye un modelo de intervención global; hace hincapié en focalizarse en lo más relevante (poner voz al silencio, todo el mundo es necesario, crear bases firmes para la convivencia y el aprendizaje, dotar de recursos a los diversos ámbitos para que participen más activamente en la resolución del problema o reflexionar sobre las causas que provocan el acoso); e identificar las actividades eficaces basadas en la evidencia para ponerlas en práctica entre todos los colectivos implicados: niños y niñas, profesorado y familia.
Por último, el profesorado ha compartido algunas de las conclusiones a las que ha llegado después de varios trabajos sobre el tema del rechazo entre iguales, como por ejemplo que «el rechazo está estrechamente conectado con el maltrato y la victimización, puesto que el 80% de los niños victimizados son rechazados» y además «está presente en la mayoría de los trastornos sociales y emocionales de la infancia» y restringe «el acceso a los recursos y las oportunidades sociales». García Bacete ha agradecido a Las Cortes la oportunidad de participar en la comisión «porque es fundamental la colaboración entre las instituciones» y ha hecho un llamamiento para que todas las instituciones «incrementen de forma decidida su confianza y apoyo a la ciencia».
Por su parte, la profesora Lidón Villanueva ha explicado los rasgos fundamentales que, a su entender, hay que incluir en la intervención contra el acoso escolar. En primer lugar, un enfoque global (prevención e intervención), que se inicie a partir de los 6 años, en el caso de la prevención, porque la mayoría de los programas eficaces y basados en la evidencia así lo plantean, y a partir del último ciclo de primaria y los dos primeros cursos de instituto, en el caso de la intervención, porque se constata un aumento de casos en estas edades.
En segundo lugar, plantea un enfoque grupal y comunitario, que consiste, por un lado, en movilizar al público pasivo que presencia o tiene conocimiento de la agresión para dotarlo de herramientas para actuar y, por otra, hacer extensiva la implicación más allá del espacio escolar: familias, entidades de actividades extraescolares, barrio, asociación de vecinos y vecinas, gobierno local, etc. «La idea -comenta la profesora- es mostrar coherencia y unidad y extender el enfoque de tolerancia cero, para desmantelar al agresor o agresora y a quien le ayuda, para que no puedan actuar».
Un enfoque basado en la evidencia sería el tercer pilar de esta propuesta porque «se tiene que partir de aquellas actuaciones que sabemos que funcionan», comenta la profesora Villanueva, quien ha enumerado algunos programas de éxito dentro del Estado español pero ha indicado que «los programas más eficaces a nivel internacional han mostrado que es necesario un enfoque de unidad, apostando por un programa de ámbito nacional, financiado y promocionado por el Ministerio de Educación». Además, ha indicado, «de la formación a los docentes y a las familias, y para los menores, lecciones sobre debates, conversaciones sobre un clima de concienciación, intervención y responsabilidad, respecto a los otros, tolerancia, etc., a lo largo del curso».
Por último, Villanueva ha indicado que la propuesta presentada «necesita de una dotación económica que asegure su continuidad, la implicación del personal y, por tanto, su éxito tanto a corto como a largo plazo», que la actual normativa de convivencia de los centros educativos de la Comunidad Valenciana, en la que se establecen los protocolos de actuación e intervención ante los supostes de violencia escolar no contempla, porque la Orden 62/2014 incorpora una regla de no-gasto en su último artículo.