Valencià:
Els pacients, familiars i professionals que han participat en la taula redona de la tercera jornada del curs «Comunicació per a la salut centrada en les persones: cap a un abordatge interdisciplinari» de la Universitat d’Estiu de l'UJI, moderada per l'especialista en Psicologia Clínica de la Universitat de València Vicenta  Almonacid, han coincidit a assenyalar el valor i la positiva repercussió que té una fluida comunicació entre els professionals sanitaris i les persones malaltes.
En la primera intervenció, la infermera i pacient, Matilde Saurí, ha explicat el treball desenvolupat des de l'Associació Carena, de la qual també és presidenta, una agrupació sense ànim de lucre que proporciona, des de 1996, suport psicològic a persones en procés de malaltia greu, final de vida o dol, i als seus familiars. Saurí ha assegurat que és un «contrasentit que no existeixi formació en comunicació dels professionals sanitaris quan el seu treball és estar contínuament amb les persones» i s'ha demanat que s'incloguin assignatures o mòduls que les contemplin, com ja s'ha fet en la universitat pública de Castelló.
Feli, pacient oncològica des de fa quasi dos dècades, ha explicat que al principi de la seua malaltia necessitava «empatia i afecte per part del personal medico-sanitari» però que en aquest moment el que valora són tres coses «el rigor i la informació detallada; la rapidesa en els canvis de tractament; i una franquesa i sinceritat quan t'expliquen els efectes secundaris i les expectatives». Feli ha indicat també que la confiança i la seguretat amb el personal sanitari afavoreix l'adaptació del pacient a la seua malaltia i ha reclamat més informació respecte als efectes secundaris dels tractaments i a les alternatives que existeixen per a millorar el benestar del pacient.
En el cas d'Ana, malalta de càncer d'ovari, la comunicació amb el responsable del seu tractament no ha estat tan fluida i li ha costat fer-li entendre que ella, com a afectada, necessitava molta informació sobre el seu tractament, els seus efectes i les expectatives, «encara que no canviaria de facultatiu» ha assegurat. En la seua opinió, els professionals disposen de poc temps per a revisar els expedients, «trobo a faltar que els metges tinguin temps per a revisar la història i les teues circumstàncies una mica abans que entres en la consulta». Considera important l'afecte i la proximitat de l'equip medico-sanitari, encara que «és difícil, entre les visitis programades, realitzar consultes puntuals sobre els efectes secundaris».
Per a Manuel, l'experiència comunicativa en els seus diferents processos ha estat una mica negativa, perquè ha tingut la impressió que no se li ha fet arribar tota la informació necessària per a prendre les decisions més concordes amb la seua forma de pensar i que, fins i tot, a vegades, la informació proporcionada li ha creat més dubtes que solucions. Manuel va permetre que es gravés una de les seues intervencions en vídeo per a mostrar-la en un congrés perquè «és fonamental l'intercanvi d'experiències per a avançar en els tractaments».
Finalment, Matilde, familiar d'una persona que va sofrir un aneurisma, ha relatat una experiència esquinçadora en què ha explicat que si escau s'han barrejat una possible mala praxi amb manca d'informació sobre les alternatives i conseqüències sobre cadascuna d'elles. Matilde ha comentat que faria falta que el personal mèdic fos més conscient que «darrere de les malalties hi ha persones» i que és necessària molta més formació en comunicació per a oferir respostes «a les persones malaltes i també als familiars».
Després d'un debat entre els assistents i els participants en la taula, un dels directors del curs, el professor Vicent Montalt, ha assegurat que «la paraula és terapèutica i contra terapèutica i les paraules queden en la memòria cognitiva i emocional». Montalt ha indicat que «l’efectivitat de la comunicació passa per l'afectivitat, i que sense aquesta, la comunicació no és eficaç».
Imatges de la taula
Vídeo en diferents formats

Español:
Los pacientes, familiares y profesionales que han participado en la mesa redonda de la tercera jornada del curso «Comunicación para la salud centrada en las personas: hacia un abordaje interdisciplinario» de la Universitat d’Estiu de la UJI, moderada por la especialista en Psicología Clínica de la Universitat de València Vicenta Almonacid, han coincidido en señalar el valor y la positiva repercusión que tiene una fluida comunicación entre los profesionales sanitarios y las personas enfermas.
En la primera intervención, la enfermera y paciente, Matilde Saurí, ha explicado el trabajo desarrollado desde la Asociación Carena, de la que también es presidenta, una agrupación sin ánimo de lucro que proporciona, desde 1996, apoyo psicológico a personas en proceso de enfermedad grave, final de vida o duelo, y a sus familiares. Saurí ha asegurado que es un «sinsentido que no exista formación en comunicación de los profesionales sanitarios cuando su trabajo es estar continuamente con las personas» y se ha pedido que se incluyan assignatures o módulos que las contemplen, como ya se ha hecho en la universitat pública de Castelló.
Feli, paciente oncológica desde hace casi dos décadas, ha explicado que al principio de su enfermedad necesitaba «empatía y cariño por parte del personal medico-sanitario» pero que en este momento lo que valora son tres cosas «el rigor y la información detallada; la rapidez en los cambios de tratamiento; y una franqueza y sinceridad cuando te explican los efectos secundarios y las expectativas». Feli ha indicado también que la confianza y la seguridad con el personal sanitario favorece la adaptación del paciente a su enfermedad y ha reclamado más información respecto a los efectos secundarios de los tratamientos y a las alternativas que existen para mejorar el benestar del paciente.
En el caso de Ana, enferma de cáncer de ovario, la comunicación con el responsable de su tratamiento no ha sido tan fluida y le ha costado hacerle entender que ella, como afectada, necesitaba mucha información sobre su tratamiento, sus efectos y las expectatives, «aunque no cambiaría de facultativo» ha asegurado. En su opinión, los profesionales disponen de poco tiempo para revisar los expedientes, «echo de menos que los médicos tengan tiempo para revisar la historia y tus circunstancias un poco antes de que entres en la consulta». Considera importante el cariño y la cercanía del equipo medico-sanitario, aunque «es difícil, entre las visites programadas, realitzar consultas puntuales sobre los efectos secundarios».
Para Manuel, la experiencia comunicativa en sus diferentes procesos ha sido un poco negativa, porque ha tenido la impresión que no se le ha hecho llegar toda la información necesaria para tomar las decisiones más acordes con su forma de pensar y que, incluso, en ocasiones, la información proporcionada le ha creado más dudas que soluciones. Manuel permitió que se grabara una de sus intervenciones en vídeo para mostrarla en un congreso porque «es fundamental el intercambio de experiencias para avanzar en los tratamientos».
Por último, Matilde, familiar de una persona que sufrió un aneurisma, ha relatado una experiencia desgarradora en que ha explicado que en su caso se han mezclado una posible mala praxis con carencia de información sobre las alternativas y consecuencias sobre cada una de ellas. Matilde ha comentado que haría falta que el personal médico fuera más consciente que «detrás de las dolencias hay personas» y que es necesaria mucha más formación en comunicación para ofrecer respuestas «a las personas enfermas y también a los familiares».
Después de un debate entre los asistentes y los participantes en la mesa, uno de los directores del curso, el professor Vicent Montalt, ha asegurado que «la palabra es terapéutica y contraterapéutica y las palabras quedan en la memòria cognitiva y emocional». Montalt ha indicado que la «efectividad de la comunicación pasa por la afectividad, y que sin esta, la comunicación no es eficaz».
Imágenes de la mesa
Vídeo en diferentes formatos