Valencià:
Gianpietro Mazzoleni, catedràtic de Comunicació Política de la Università degli Studi di Milano i un dels majors experts a nivell internacional en aquest àmbit, ha oferit una conferència en la Universitat Jaume I sobre la relació entre mitjans de comunicació i populisme polític.
En la seua intervenció, Mazzoleni ha analitzat si els mitjans de comunicació han contribuït a l'auge del neopopulisme atès que aquest s'ha convertit en part habitual en l'agenda dels mitjans fins i tot en els períodes no electorals.
Així, el catedràtic ha apuntat que els líders polítics compten amb certa complicitat dels mitjans i exploten la lògica i valors d'aquests per a obtenir la seua atenció a través de controvèrsies, escàndols, etc. assegurant així la seua visibilitat, obtenint publicitat gratuïta i aconseguint la legitimació del públic. «És indubtable que els mitjans proveeixen de suport indirecte als moviments populistes però el malestar social i polític també serveix de brou de cultiu. Per tant podem dir que han contribuït tant els factors mediàtics com els polítics» ha afirmat.
Respecte als factors relacionats amb els mitjans de comunicació, ha abordat el concepte de populisme mediàtic, que es refereix al tractament mediàtic que respon a imperatius comercials i a les demandes del gran públic i que, en el cas dels assumptes polítics, es converteix en «polientreteniment» a través del sensacionalisme o el voyerisme. Dins d'aquest populisme mediàtic, ha distingit entre aquell que no és intencional i segueix la tendència generalitzada d'aquest tipus de periodisme i el que és completament intencional a través de mitjans ideològicament orientats.
En aquest sentit, Mazzoleni ha assenyalat que hi ha una convergència d'objectius entre el populisme mediàtic i polític atès que els mitjans recorren a temes com la seguretat, la desocupació o la corrupció per a aconseguir els seus propòsits comercials i mobilitzen a l'opinió pública mentre que els líders populistes guanyen estatus, visibilitat i suport popular a través de la controvèrsia o atacant als partits que estan en el poder. En aquesta línia, ha presentat un estudi sobre el cicle de vida dels moviments populistes sobre la base dels mitjans de comunicació establint així una relació causal entre els continguts mediàtics i l'auge del populisme.
Per tant, el catedràtic ha conclòs que existeixen indicis suficients per a afirmar que hi ha una estreta relació entre el populisme dut a terme pels mitjans i el fenomen del populisme polític. A més, ha afegit que totes les fases del cicle de vida dels moviments populistes estan afectats per algun tipus d'influència mediàtica i els populistes no poden ignorar el poder dels mitjans.
Finalment, ha fet una reflexió sobre les implicacions d'aquesta complicitat entre el populisme i els mitjans per a la salut de la democràcia a Europa. «Els mitjans no han jugat un paper proactiu en la creació d'una societat informada i el foment d'un debat públic de qualitat. Aquest factor, combinat amb determinades condicions polítiques i socials ha contribuït al populisme a Itàlia, França, Regne Unit, etc. Existeix una responsabilitat dels mitjans i aquests haurien de reflexionar sobre el paper real que tenen en la societat» ha afirmat. No obstant això, ha afegit que els mitjans no són els únics responsables d'aquest fenomen sinó que són variables que intervenen en el procés i les causes reals estan en el sistema polític.
La conferència ha estat organitzada pel grup de recerca Periodisme, Comunicació i Poder, coordinat pel professor de Periodisme Andreu Casero, amb la col·laboració del Departament de Ciències de la Comunicació.
Fotografies

Español:
Gianpietro Mazzoleni, catedrático de Comunicación Política de la Università degli Studi di Milano y uno de los mayores expertos a nivel internacional en este ámbito, ha ofrecido una conferencia en la Universitat Jaume I sobre la relación entre medios de comunicación y populismo político.
En su intervención, Mazzoleni ha analizado si los medios de comunicación han contribuido al auge del neopopulismo dado que éste se ha convertido en parte habitual en la agenda de los medios incluso en los periodos no electorales.
Así, el catedrático ha apuntado que los líderes políticos cuentan con cierta complicidad de los medios y explotan la lógica y valores de estos para obtener su atención a través de controversias, escándalos, etc. asegurando así su visibilidad, obteniendo publicidad gratuita y consiguiendo la legitimación del público. «Es indudable que los medios proveen de apoyo indirecto a los movimientos populistas pero el malestar social y político también sirve de caldo de cultivo. Por tanto podemos decir que han contribuido tanto los factores mediáticos como los políticos» ha afirmado.
Respecto a los factores relacionados con los medios de comunicación, ha abordado el concepto de populismo mediático, que se refiere al tratamiento mediático que responde a imperativos comerciales y a las demandas del gran público y que, en el caso de los asuntos políticos, se convierte en «polientretenimiento» a través del sensacionalismo o el voyerismo. Dentro de este populismo mediático, ha distinguido entre aquel que no es intencional y sigue la tendencia generalizada de este tipo de periodismo y el que es completamente intencional a través de medios ideológicamente orientados.
En este sentido, Mazzoleni ha señalado que hay una convergencia de objetivos entre el populismo mediático y político puesto que los medios recurren a temas como la seguridad, el desempleo o la corrupción para conseguir sus propósitos comerciales y movilizan a la opinión pública mientras que los líderes populistas ganan estatus, visibilidad y apoyo popular a través de la controversia o atacando a los partidos que están en el poder. En esta línea, ha presentado un estudio sobre el ciclo de vida de los movimientos populistas en base a los medios de comunicación estableciendo así una relación causal entre los contenidos mediáticos y el auge del populismo.
Por tanto, el catedrático ha concluido que existen indicios suficientes para afirmar que hay una estrecha relación entre el populismo llevado a cabo por los medios y el fenómeno del populismo político. Además, ha añadido que todas las fases del ciclo de vida de los movimientos populistas están afectados por algún tipo de influencia mediática y los populistas no pueden ignorar el poder de los medios.
Finalmente, ha hecho una reflexión sobre las implicaciones de esta complicidad entre el populismo y los medios para la salud de la democracia en Europa. «Los medios no han jugado un papel proactivo en la creación de una sociedad informada y el fomento de un debate público de calidad. Este factor, combinado con ciertas condiciones políticas y sociales ha contribuido al populismo en Italia, Francia, Reino Unido, etc. Existe una responsabilidad de los medios y estos deberían reflexionar sobre el papel real que tienen en la sociedad» ha afirmado. No obstante, ha añadido que los medios no son los únicos responsables de este fenómeno sino que son variables que intervienen en el proceso y las causas reales están en el sistema político.
La conferencia ha sido organizada por el grupo de investigación Periodismo, Comunicación y Poder, coordinado por el profesor de Periodismo Andreu Casero, con la colaboración del Departamento de Ciencias de la Comunicación.
Fotografías