Valencià:
El grup d’investigació Organic and Medicinal Chemistry de la Universitat Jaume I de Castelló, liderat per Florenci V. González Adelantado, ha desenvolupat un nou procediment per a la producció eficient d’enantiòmers en determinats fàrmacs. La tecnologia, de la qual són coautors el professor Santiago Rodríguez Pastor i la investigadora predoctoral Lledó Bou Iserte, és aplicable principalment en empreses farmacèutiques dedicades a la producció de principis actius i de fàrmacs antiinflamatoris, analgèsics o medicació indicada per al tractament del dèficit d’atenció per hiperactivitat (TDAH), en concret, profens i fenidats.
Els enantiòmers o molècules quirals són una parella de compostos orgànics o inorgànics presents alhora en el mateix fàrmac, però amb conseqüències diferents. Quiral és un terme d’origen grec que significa «mà», i igual que les mans són imatges especulars, idèntiques però oposades, els compostos orgànics poden ser imatges especulars a escala molecular: semblen similars, però no sempre es comporten de la mateixa manera.
La ciència ha observat diferents tipus de situacions en funció dels efectes produïts per les formes enantiòmeres d’un fàrmac quiral en l’organisme. Hi ha fàrmacs en què cada enantiòmer produeix un efecte oposat; en altres casos l’efecte és similar, però un és més actiu que l’altre; també podria ser que un enantiòmer fóra actiu i l’altre inactiu; i per últim, que un tinga un efecte beneficiós, mentre que l’altre siga tòxic. «Normalment, es comercialitzen com a mescles racèmiques —explica la investigadora Lledó Bou Iserte—, és a dir, tenim una mescla dels dos enantiòmers; quan això succeeix és perquè un és l'actiu i l'altre pot ser que siga també actiu o inactiu. No obstant això, hi ha altres fàrmacs que se subministren com un enantiòmer únic, ja que el seu oposat és perjudicial per a la salut».
Un dels exemples més coneguts dels efectes tòxics de la quiralitat en els medicaments és la talidomida. L’isòmer dret del fàrmac és un bon medicament per a la dona embarassada perquè evita les nàusees, però si es dóna a la mateixa dona embarassada l’isòmer esquerre podria produir defectes físics en el fetus.
Per a solucionar els inconvenients que, en alguns casos, comporta administrar ambdues formes quirals d’un mateix fàrmac, la indústria farmacèutica s’ha vist obligada a realitzar noves síntesis per a obtenir la versió quiral desitjada, prescindint de la forma inactiva, ineficient o tòxica. El mètode habitual aplicat fins ara és preparar un fàrmac com a racemat (mescla d’igual proporció dels dos enantiòmers) i després separar les formes quirals, però on es perd gran quantitat de producte. La síntesi ideal és aquella que seleccione, des del primer moment, els enantiòmers.
La invenció patentada per la Universitat Jaume I de Castelló constitueix un mètode aplicable en l’àmbit industrial que permet sintetitzar únicament una de les formes enantiopures en els fàrmacs quirals profens i fenidats. Aquest procediment més senzill permet aprofitar millor les matèries primeres de partida i redueix la generació de residus o subproductes. A més, a diferència d’altres mètodes de síntesi enantioselectives de profens, el procediment patentat per l’UJI no usa reactius sofisticats, el que afavoreix la seua implantació industrial. «Aquest mètode permet obtenir aquest compost de forma pura. Normalment, quan està comercialitzat, tenim una mescla d'una part que és activa i d'una altra que és inactiva, i d'aquesta manera solament estem obtenint l'activa i d'una manera eficaç», comenta Lledó Bou Iserte.
El nou mètode de síntesi enantioselectiva de fàrmacs presenta diversos avantatges: permet obtenir formes enantiopures del fàrmac sense necessitat de preparar-lo com a racemat, simplifica el procés perquè no cal fer síntesi posteriorment, evita la pèrdua de gran part del producte; no usa reactius sofisticats, el que facilita la seua aplicació industrial, i en usar-se xicotetes quantitats de catalitzadors de transferència de fase (tipus PTC) no genera residus tòxics, ni s’obté un producte final amb traces de contaminants de metalls tòxics. El procediment està validat en l’àmbit experimental en l’entorn de laboratori i està disponible per a un acord de llicència d’ús, fabricació, comercialització o desenvolupament d’aplicacions.

Español:
El grupo de investigación Organic and Medicinal Chemistry de la Universitat Jaume I de Castelló, liderado por Florenci V. González Adelantado, ha desarrollado un nuevo procedimiento para la producción eficiente de enantiómeros en determinados fármacos. La tecnología, de la que son coautores el profesor Santiago Rodríguez Pastor y la investigadora predoctoral Lledó Bou Iserte, es aplicable principalmente en empresas farmacéuticas dedicadas a la producción de principios activos y de fármacos antiinflamatorios, analgésicos o medicación indicada para el tratamiento del déficit de atención por hiperactividad (TDAH), en concreto, profenos y fenidatos.
Los enantiómeros o moléculas quirales son una pareja de compuestos orgánicos o inorgánicos presentes a la vez en el mismo fármaco, pero con consecuencias diferentes. Quiral es un término de origen griego que significa «mano», e igual que las manos son imágenes especulares, idénticas pero opuestas, los compuestos orgánicos pueden ser imágenes especulares a nivel molecular: parecen similares, pero no siempre se comportan del mismo modo.
La ciencia ha observado diferentes tipos de situaciones en función de los efectos producidos por las formas enantiómeras de un fármaco quiral en el organismo. Hay fármacos en que cada enantiómero produce un efecto opuesto; en otros casos el efecto es similar, pero uno es más activo que el otro; también podría ser que un enantiómero sea activo y el otro inactivo y, por último, que uno tenga un efecto beneficioso, mientras que el otro sea tóxico. «Normalmente, se comercializan como mezclas racémicas —explica la investigadora Lledó Bou Iserte—, es decir, tenemos una mezcla de los dos enantiómeros; cuando esto sucede, es porque uno es el activo y el otro puede ser que sea también activo o inactivo. Sin embargo, hay otros fármacos que se suministran como un enantiómero único, dado que su opuesto es perjudicial para la salud».
Uno de los ejemplos más conocidos de los efectos tóxicos de la quiralidad en los medicamentos es la talidomida. El isómero derecho del fármaco es un buen medicamento para la mujer embarazada porque evita las náuseas, pero si se le da a la misma mujer embarazada el isómero izquierdo podría producir defectos físicos en el feto.

Para solucionar los inconvenientes que, en algunos casos, supone administrar ambas formas quirales de un mismo fármaco, la industria farmacéutica se ha visto obligada a realizar nuevas síntesis para obtener la versión quiral deseada, prescindiendo de la forma inactiva, ineficiente o tóxica. El método habitual aplicado hasta ahora es preparar un fármaco como racemato (mezcla de igual proporción de ambos enantiómeros) y después separar las formas quirales, pero se pierde gran cantidad de producto. La síntesis ideal es aquella que seleccione, desde el primer momento, los enantiómeros.
La invención patentada por la Universitat Jaume I de Castelló constituye un método aplicable a nivel industrial que permite sintetizar únicamente una de las formas enantiopuras en los fármacos quirales profenos y fenidatos. Este procedimiento más sencillo permite aprovechar mejor las materias primas de partida y reduce la generación de residuos o subproductos. Además, a diferencia de otros métodos de síntesis enantioselectivas de profenos, el procedimiento patentado por la UJI no usa reactivos sofisticados, lo que favorece su implantación industrial. «Este método permite obtener este compuesto de forma pura. Normalmente, cuando está comercializado tenemos una mezcla de una parte que es activa y de otra que es inactiva. De este modo, solamente estamos obteniendo la activa y de una manera eficaz», comenta Lledó Bou Iserte.
El nuevo método de síntesis enantioselectiva de fármacos presenta varias ventajas: permite obtener formas enantiopuras del fármaco sin necesidad de prepararlo como racemato, simplifica el proceso porque no hay que hacer síntesis posteriormente, evita la pérdida de gran parte del producto; no usa reactivos sofisticados, lo que facilita su aplicación industrial, y al usarse pequeñas cantidades de catalizadores de transferencia de fase (tipo PTC) no genera residuos tóxicos, ni se obtiene un producto final con trazas de contaminantes de metales tóxicos. El procedimiento está validado en el ámbito experimental en el entorno de laboratorio y disponible para un acuerdo de licencia de uso, fabricación, comercialización o desarrollo de aplicaciones.