Valencià:
L'escriptora Ayanta Barilli ha sigut una de les protagonistes de la tercera sessió del curs de la Universitat d'Estiu de l'UJI, «La literatura i el temps: la recreació del passat a través de la novel·la», que s'està desenvolupant a Benicàssim sota la direcció de l'escriptor i professor de la Jaume I, Santiago Posteguillo. 
Barilli, que a més d'escriptora ha treballat com a actriu, periodista, productora i directora de cinema i de teatre, ha explicat al llarg de la seua conferència, «Oblit i record. Com reconstruir la memòria del que vam ser. Del que som», el procés personal que li va portar a escriure la seua primera novel·la «Un mar violeta oscuro», finalista del Premi Planeta 2018. 
Aquesta novel·la autobiogràfica naix de la necessitat de l'autora de reconstruir la seua pròpia història familiar, ja que la seua mare va morir amb 36 anys, quan ella només tenia 9, «i vaig perdre tot aqueix món emocional i de records que transmet una mare al llarg de la vida». D'aquella situació, Barilli va heretar una preocupació molt primerenca per la mort, ja que li va costar entendre el que suposa l'abandó i la desaparició; i també va començar a preocupar-se per l'oblit, perquè era conscient que podia oblidar el que sabia de la seua mare. 
A partir de moment, l'escriptora va començar a recopilar tots els records que tenia de la seua mare, de la seua casa i dels seus familiars més majors, a través de diaris, dibuixos i enregistraments, la qual cosa el va ajudar a fixar els seus records i a conéixer la història de la seua família italiana, «una història fascinant, marcada per les dues guerres mundials i pel fort caràcter de les dones de la seua família: la seua besàvia, la seua àvia i la seua mare». 
Ayanta Barilli ha explicat que, molts anys després, arran de la mort de la seua àvia, va decidir recuperar tot aquest material, més documentació personal que havia heretat de la seua mare i bastant informació que va recopilar durant un viatge pel nord d'Itàlia, pels llocs on s'havia desenvolupat la història de la seua família, i, finalment, 15 anys després, es va decidir a escriure la història familiar en la seua primera novel·la «Un mar violeta oscuro». Una novel·la que ve marcada per la importància d'investigar dins d'un mateix i, sobretot, de recordar, «ja que no som conscients de quants records hi ha emmagatzemats al nostre cap, però no utilitzem». 
Durant la seua conferència, Barilli també ha comptat, a manera anecdòtica, com es va presentar al premi Planeta sense que ningú de la seua família el sabera, inclòs el seu pare, l'escriptor Fernando Sánchez Dragó; i com va anar superant les diferents fases fins a arribar al sopar en la qual s'entreguen els premis, als quals va assistir acompanyada del seu pare i el seu marit, sense haver revelat el secret. «Quan van dir el meu nom, vaig mirar al meu pare i ell es va posar a plorar. És un record extraordinari, molt emocionant, que mai oblidaré» ha assegurat.
Imatges
Vídeo

Español:
La escritora Ayanta Barilli ha sido una de las protagonistas de la tercera sesión del curso de la Universitat d'Estiu de la UJI, «La literatura y el tiempo: la recreación del pasado a través de la novela», que se está desarrollando en Benicàssim bajo la dirección del escritor y profesor de la Jaume I, Santiago Posteguillo.
Barilli, que además de escritora ha trabajado como actriz, periodista, productora y directora de cine y de teatro, ha explicado a lo largo de su conferencia, «Olvido y recuerdo. Cómo reconstruir la memoria de lo que fuimos. De lo que somos», el proceso personal que le llevó a escribir su primera novela «Un mar violeta oscuro», finalista del Premio Planeta 2018.
Esta novela autobiográfica nace de la necesidad de la autora de reconstruir su propia historia familiar, ya que su madre falleció con 36 años, cuando ella sólo tenía 9, «y perdí todo ese mundo emocional y de recuerdos que transmite una madre a lo largo de la vida». De aquella situación, Barilli heredó una preocupación muy temprana por la muerte, ya que le costó entender lo que supone el abandono y la desaparición; y también comenzó a preocuparse por el olvido, porque era consciente de que podía olvidar lo que sabía de su madre.   
A partir de momento, la escritora comenzó a recopilar todos los recuerdos que tenía de su madre, de su casa y de sus familiares más mayores, a través de diarios, dibujos y grabaciones, lo que le ayudó a fijar sus recuerdos y a conocer la historia de su familia italiana, «una historia fascinante, marcada por las dos guerras mundiales y por el fuerte carácter de las mujeres de su familia: su bisabuela, su abuela y su madre».
Ayanta Barilli ha explicado que, muchos años después, a raíz de la muerte de su abuela, decidió recuperar todo este material, más documentación personal que había heredado de su madre y bastante información que recopiló durante un viaje por el norte de Italia, por los lugares donde se había desarrollado la historia de su familia, y, finalmente, 15 años después, se decidió a escribir la historia familiar en su primera novela «Un mar violeta oscuro». Una novela que viene marcada por la importancia de investigar dentro de uno mismo y, sobre todo, de recordar, «ya que no somos conscientes de cuántos recuerdos hay almacenados en nuestra cabeza, pero no utilizamos».
Durante su conferencia, Barilli también ha contado, a modo anecdótico, cómo se presentó al premio Planeta sin que nadie de su familia lo supiera, incluido su padre, el escritor Fernando Sánchez Dragó; y cómo fue superando las diferentes fases hasta llegar a la cena en la que se entregan los premios, a los que asistió acompañada de su padre y su marido, sin haber desvelado el secreto. «Cuando dijeron mi nombre, miré a mi padre y él se puso a llorar.  Es un recuerdo extraordinario, muy emocionante, que nunca olvidaré» ha asegurado.
Imágenes
Vídeo