Valencià:
Quan els professors Dídac Román Monroig i Ignacio Martín Lerma de les universitats Jaume I de Castelló i Murcia van aconseguir introduir el cap després de mesos d'excavació i enfocar amb una llanterna per a comprovar què hi havia després d'aquelles roques situades a l'interior de la Cueva del Arco, en la localitat de Cieza, van comprovar que les seues sospites i les del seu equip eren certes, que després de les roques hi havia una cavitat d'extensió indeterminada, però que, en qualsevol cas no superaria una vintena de metres. No obstant això, aquesta extensió ja s'ha multiplicat per cent.
Les labors d'excavació dirigides per Ignacio Martín Lerma, de la Universitat de Múrcia i per Dídac Román Monroig, de la Universitat Jaume I de Castelló, al costat d'un grup d'espeleòlegs del Grup GECA de Cieza, la situen, sense tot just explorar tota la seua extensió, en una de les cinc cavitats de major longitud de la Regió de Múrcia de més de 1.500 metres. El professor Martín Lerma ha afirmat durant la presentació de la troballa que aquesta cavitat descoberta «obri una nova porta a la prehistòria».
«El descobriment era totalment espectacular, però allò no constituïa el més impressionant d'aquella cavitat, que encara oferiria -i probablement continuarà fent-ho- nombroses i importants sorpreses», tantes que encara avui constitueix un lloc que proporcionarà sens dubte, segons els professors de la UMU i de l'UJI, «importantíssimes troballes».
Els començaments
Però anem al principi per a poder respondre a les incògnites -a algunes, perquè aquest lloc únic continuarà plantejant nombroses preguntes sobre aquesta cova que hauran d'anar contestant-se a poc a poc: la seua primera campanya va arrancar en 2015, i des del començament ha suscitat un gran interès científic i obtingut un enorme impacte social, amb aparicions constants en mitjans de comunicació per constituir un espai singular i valuosíssim per a l'estudi de la nostra prehistòria que li va valer el qualificatiu de «la catedral del paleolític», per part de Manuel Pimentel per la monumentalitat de les seues troballes arqueològiques.
La cova del Arco és un conjunt de cavitats concentrades en un gran arc de roca natural al canó de Almadenes, situat en la localitat de Cieza. Des d'aquell any 2015 s'ha confirmat l'existència d'ocupacions pertanyents al neolític antic (7.000 anys), solutrià (21.000 anys), gravetià (30.000) i mosterià (50.000), constituint un dels escassos jaciments del Mediterrani peninsular en els quals es pot documentar la transició entre els neandertals i els humans moderns.
Sospites d'una cova major
Va ser durant la campanya de l'any 2018 quan el grup va començar a sospitar que es trobaven davant una cavitat reblerta per uns sediments que podien amagar el pas a una cova de majors dimensions. Diverses troballes, que els directors del projecte descriuen de manera meticulosa, feien pensar que així era. Els treballs eren pesats i lents, però tot es baratava lleuger amb l'esperança de trobar una cosa més important. Finalment, l'eliminació d'uns blocs va mostrar un clar orifici en el qual es podia percebre una certa sortida d'aire. Els indicis que podrien trobar una cosa molta major es van anar acreixent, però calia realitzar totes les obres amb cautela. El més important era aconseguir la seguretat de la possible troballa. Calia, doncs, tancar tot el perímetre de la cova del Arco per a assegurar les obres, el contingut i el continent d'aquest insòlit lloc que encara no se sabia fins a quin punt ho seria i conservar tota la superfície el més intacta possible.
Una circumstància inesperada va sorprendre el món en aquells moments: la pandèmia de covid, cosa que retardaria en gran manera unes actuacions que estaven a punt de realitzar-se.
Vista la importància de tot el que s'estava coneixent, l'equip va decidir contactar amb el Dr. J. M. Calaforra, de la Universitat d'Almeria, un dels majors experts internacionals del món subterrani. Es tractava que s'integrara en el projecte i donara la seua opinió autoritzada. Aquesta no es va fer esperar, es trobaven davant un descobriment d'escala mundial. Les seues enormes dimensions, malgrat ser un dels aspectes més rellevants, no era el més sorprenent: l'enorme altura de les seues sales, algunes de fins a 20 metres d'altura la situen com la cova amb les voltes més altes de la regió. Les seues sales d'estalactites constitueixen alguna cosa de difícil parangó en el món, amb exemplars que assoleixen els tres metres de longitud i un centímetre de diàmetre, que s'han originat i crescut en condicions d'una estabilitat que no té pràcticament rival, gràcies a l'aïllament de la cavitat durant molts mil·lennis.
A tot això caldrà sumar-li el que puga oferir aquest espai a nivell arqueològic, l'abast del qual continua sent una incògnita, però amb un enorme potencial, atès que s'han documentat marques d'urpades d'ossos de més de tres metres l'espècie dels quals es creia que no havia descendit de la zona on se situa avui Madrid.
Preservar el lloc a resguard de visites
Per als professors Román i Martín Lerma no hi ha dubte «es tracta d'una cavitat amb un gran interès geològic i arqueològic, tant per les formacions com per la perfecta conservació de tot el que conté, que s'ha mantingut gràcies a l'estricte protocol que hem seguit en la seua exploració». Per a això cal impedir les visites fins que tots els estudis científics estiguen finalitzats: «cal tenir en compte que tenim entre les mans un tresor natural intacte, i així és com hauria de continuar estant».
«Per les característiques geològiques de la cova, portàvem temps amb la sospita que una cosa així podia succeir, però ha superat totes les nostres expectatives», afirmen els dos directors del projecte científic.
La formació de l'enclavament degué estar relacionada amb fluxos profunds, possiblement termals, però sense relació directa amb l'exterior, per la qual cosa la converteixen en un exemple singular per a l'evolució geològica dels aqüífers de la zona. La «cavitat única», com ha estat catalogada pel catedràtic de Geodinàmica Externa de la Universitat d'Almeria, José María Calaforra, és un «espai verge», sense alteració humana, que atorga una «oportunitat sense igual per a la recerca paleoclimàtica i avançar en el coneixement del canvi climàtic».
El rastre de l'os de les cavernes
L'acte de presentació ha comptat amb la participació del conseller de Presidència, Turisme, Cultura, Joventut, Esports i càrrec de portaveu, Marcos Ortuño; la vicerectora d'Estudis de la Universidad de Murcia, Sonia Madrid, i l'alcalde de Cieza, Pascual Lucas, juntament amb els professors de Prehistòria Ignacio Martín Lerma i Dídac Román Monroig, codirectors de les excavacions en la cova del Arco, el catedràtic de Geologia de la Universitat d'Almeria, José María Calaforra, i Pedro Ríos, representant del Grup Espeleològic GECA de Cieza.
L'alcalde de Cieza, Pascual Lucas, ha destacat «el potencial de la troballa per a posar en valor el tresor natural, històric i patrimonial del canó d'Almadenes i la Regió de Múrcia en el seu conjunt. Cieza és territori neandertal i del seu estudi no sols es beneficiarà l'arqueologia regional, també la humanitat al complet». El conseller de Presidència, Turisme, Cultura i Esports, Marcos Ortuño, ha tancat l'acte incidint en el «descobriment» que «torna a situar la Regió de Múrcia en el mapa més actualitzat de la prehistòria».
En la presentació oficial, en la Filmoteca Regional, els codirectors de les excavacions, Ignacio Martín Lerma i Dídac Román Monroig, tots dos doctors en prehistòria, van posar l'accent en l'increïble tresor trobat i el gran potencial que posseeix la cavitat, «la identificació d'urpades d'os cavernari en moltes de les parets, posiciona a la cova com un gran exemple d'estatge d'aquests grans mamífers al sud d'Europa, una cosa realment única».

Pedro Ríos, representant del Grup GECA de l'OJE de Cieza, que està portant les labors de reconeixement espeleològic, ha descrit les dimensions quilomètriques de les galeries que, atenent només el que s'emporta explorat, «ja la converteixen en una de les cavitats més grans de la Regió de Múrcia i en la qual posseeix les sales de major volum de tota la zona».


Nota de premsa redactada pel Gabinet de Premsa de la Universitat de Múrcia

Español:
Cuando los profesores Dídac Román Monroig e Ignacio Martín Lerma de las universidades Jaume I de Castellón y Murcia lograron introducir la cabeza tras meses de excavación y enfocar con una linterna para comprobar qué había tras aquellas rocas situadas en el interior de la cueva del Arco, en la localidad de Cieza, comprobaron que sus sospechas y las de su equipo eran ciertas, que tras ellas se encontraba una cavidad de extensión indeterminada, pero que, en cualquier caso no superaría una veintena de metros-Sin embargo, esa extensión ya se ha multiplicado por cien.
Las labores de excavación dirigidas por Ignacio Martín Lerma, de la Universidad de Murcia y por Dídac Román Monroig, de la Universitat Jaume I de Castellón, junto a un grupo de espeleólogos del Grupo Geca de Cieza, la sitúan, sin apenas explorar toda su extensión, en una de las cinco cavidades de mayor longitud de la Región de Murcia de más de 1.500 metros. El profesor Martín Lerma ha afirmado durante la presentación del hallazgo que esta cavidad descubierta «abre una nueva puerta a la prehistoria».
«El descubrimiento era totalmente espectacular, pero aquello no constituía lo más impresionante de aquella cavidad, que aún depararía -y probablemente seguirá haciéndolo- numerosas e importantes sorpresas», tantas que aún hoy constituye un lugar que proporcionará sin duda, según los profesores de la UMU y la UJI, «importantísimos hallazgos».
Los comienzos
Pero vayamos al principio para poder responder a las incógnitas -a algunas, pues este lugar único seguirá planteando numerosas preguntas acerca de esta cueva que habrán de ir contestándose poco a poco: su primera campaña arrancó en 2015, y desde el comienzo ha suscitado un gran interés científico y obtenido un enorme impacto  social, con apariciones constantes en medios de comunicación por constituir un espacio singular y valiosísimo para el estudio de nuestra prehistoria que le valió el calificativo de «la catedral del paleolítico», por parte de Manuel Pimentel por la monumentalidad de sus hallazgos arqueológicos.
La cueva del Arco es un conjunto de cavidades concentradas en un gran arco de roca natural en el Cañón de Almadenes, situado en la localidad de Cieza. Desde aquel año 2015 se ha confirmado la existencia de ocupaciones pertenecientes al Neolítico antiguo (7000 años), Solutrense (21000 años), Gravetiense (30000) y Musteriense (50000), constituyendo uno de los escasos yacimientos del mediterráneo peninsular en los que se puede documentar la transición entre los neandertales y los humanos modernos. 
Sospechas de una cueva mayor
Fue durante la campaña del año 2018 cuando el grupo comenzó a sospechar que se encontraban ante una cavidad colmatada por unos sedimentos que podían esconder el paso a una cueva de mayores dimensiones. Diversos hallazgos, que los directores del proyecto describen de modo meticuloso, hacían pensar que así era. Los trabajos eran pesados y lentos, pero todo se trocaba ligero con la esperanza de encontrar algo más importante. Finalmente, la eliminación de unos bloques mostró un claro orificio en el que se podía percibir cierta salida de aire. Los indicios de que podrían encontrar algo mucho mayor se fueron acrecentando, pero había que realizar todas las obras con cautela. Lo más importante era lograr la seguridad del posible hallazgo. Había, pues, que cerrar todo el perímetro de la cueva del Arco para asegurar las obras, el contenido y el continente de este insólito lugar que aún no se sabía hasta qué punto lo sería y conservar toda la superficie lo más intacta posible.
Una circunstancia inesperada sorprendió al mundo en aquellos momentos: la pandemia del Covid, algo que retrasaría sobremanera unas actuaciones que estaban a punto de realizarse.
Vista la importancia de todo lo que se estaba conociendo, el equipo decidió contactar con el Dr. J. M. Calaforra, de la Universidad de Almería, uno de los mayores expertos internacionales del mundo subterráneo. Se trataba de que se integrara en el proyecto y diera su opinión autorizada. Ésta no se hizo esperar, se encontraban ante un descubrimiento de nivel mundial. Sus enormes medidas, pese a ser uno de los aspectos más relevantes no era lo más sorprendente: la enorme altura de sus salas, algunas de hasta 20 metros de altura la sitúan como la cueva con las bóvedas más altas de la región. Sus salas de estalactitas constituyen algo de difícil parangón en el mundo, con ejemplares que alcanzan los tres metros de longitud y un centímetro de diámetro, que se han originado y crecido en condiciones de una estabilidad que no tiene prácticamente rival, gracias al aislamiento de la cavidad durante muchos milenios.
A todo ello habrá que sumársele lo que pueda ofrecer este espacio a nivel arqueológico, cuyo alcance continúa siendo una incógnita, pero con un enorme potencial, dado que se han documentado marcas de zarpazos de osos de más de tres metros cuya especie se creía que no había descendido de la zona donde se sitúa hoy Madrid.
Preservar el lugar a salvo de visitas
Para los profesores Román y Martín Lerma no hay duda «se trata de una cavidad con un gran interés geológico y arqueológico, tanto por las formaciones como por la perfecta conservación de todo lo que contiene, que se ha mantenido gracias al estricto protocolo que hemos seguido en su exploración». Para ello es preciso impedir las visitas hasta que todos los estudios científicos estén finalizados «hay que tener en cuenta que tenemos entre las manos un tesoro natural intacto, y así es como debería seguir estando».
«Por las características geológicas de la cueva, llevábamos tiempo con la sospecha de que algo así podía suceder, pero ha superado todas nuestras expectativas», afirman los dos directores del proyecto científico.
La formación del enclave debió estar relacionada con flujos profundos, posiblemente termales, pero sin relación directa con el exterior, por lo que la convierten en un ejemplo singular para la evolución geológica de los acuíferos de la zona. La «cavidad única», como ha sido catalogada por el catedrático de Geodinámica Externa de la Universidad de Almería, José María Calaforra, es un «espacio virgen», sin alteración humana, que otorga una «oportunidad sin igual para la investigación paleoclimática y el avanzar en el conocimiento del cambio climático».
El rastro del oso de las cavernas
El acto de presentación ha contado con la participación del consejero de Presidencia, Turismo, Cultura, Juventud, Deportes y Portavocía, Marcos Ortuño; la vicerrectora de Estudios de la Universidad de Murcia, Sonia Madrid y el alcalde de Cieza, Pascual Lucas, junto con los profesores de Prehistoria, Ignacio Martín Lerma y Dídac Román Monroig, codirectores de las excavaciones en la Cueva del Arco, el catedrático de Geología de la Universidad de Almería, José María Calaforra y Pedro Ríos, representante del Grupo espeleológico G.E.C.A. de Cieza.
El alcalde de Cieza, Pascual Lucas, ha destacado «el potencial del hallazgo para poner en valor el tesoro natural, histórico y patrimonial del Cañón de Almadenes y a la Región de Murcia en su conjunto. Cieza es territorio neandertal y de su estudio no solo se beneficiará la arqueología regional, también la humanidad al completo». El consejero de Presidencia, Turismo, Cultura y Deportes, Marcos Ortuño, ha cerrado el acto incidiendo en el «descubrimiento» que «vuelve a situar a la Región de Murcia en el mapa más actualizado de la Prehistoria».
En la presentación oficial, en la Filmoteca Regional, los codirectores de las excavaciones, Ignacio Martín Lerma y Dídac Román Monroig, ambos doctores en Prehistoria, hicieron hincapié en el increíble tesoro hallado y el gran potencial que posee la cavidad, «la identificación de zarpazos de oso cavernario en muchas de las paredes, posiciona a la cueva como un gran ejemplo de morada de estos grandes mamíferos al sur de Europa, algo realmente único».

Pedro Ríos, representante del Grupo G.E.C.A. de la O.J.E. de Cieza, que está llevando las labores de reconocimiento espeleológico, ha descrito las dimensiones kilométricas de las galerías que, atendiendo solo a lo que se lleva explorado, «ya la convierten en una de las cavidades más grandes de la Región de Murcia y en la que posee las salas de mayor volumen de toda la zona».


Nota de prensa redactada por el Gabinete de Prensa de la Universidad de Murcia