Valencià:
Una investigació realitzada per la Universitat Jaume I (UJI) i la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED) revela que els esportistes que practiquen kungfu són més veloços detectant els estímuls que apareixen a la perifèria del seu camp visual, comparats amb persones de la seua mateixa edat no esportistes. Es tracta d'un dels pocs estudis duts a terme amb professionals del mil·lenari art marcial.


	Encara que les habilitats motores i sensorials dels atletes han sigut àmpliament estudiades, són escassos els estudis que s'han centrat en un tipus d'esportista molt concret: el que practica kungfu. «El seu entrenament implica moviments circulars executats més lateralment que altres arts marcials relacionades, com ara el karate o el taekwondo», explica Soledad Ballesteros, investigadora del Departament de Psicologia Bàsica II de la UNED, que ha dirigit aquest treball publicat en la revista Perception. En col·laboració amb la investigadora del Departament d’Educació de l’UJI Mónica Muiños, les autores han comparat la velocitat visuoespacial i la resposta motora de 16 esportistes de kungfu professional amb 14 joves no esportistes, tots amb una edat mitjana de 30 anys.


	«Els nostres resultats indiquen que els practicants de kungfu van ser més ràpids en la detecció d'estímuls presentats a la perifèria del camp visual, sobretot si aquests apareixien a un ritme més ràpid», indiquen les investigadores. Quan el ritme va ser més lent i si els estímuls es presentaven al centre del camp visual, esportistes i no esportistes van realitzar la tasca de manera semblant. Per a arribar a aquesta conclusió les autores van realitzar una prova visuoespacial als voluntaris. La tasca consistia a polsar una tecla predeterminada del teclat de l'ordinador el més ràpidament possible cada vegada que veien aparèixer l'estímul, un punt negre, en la pantalla de l'ordinador. «Aquest punt podia aparèixer de manera aleatòria en diferents posicions de la pantalla i a diferents ritmes de presentació», detalla Mónica Muiños.

Rapidesa motora, només amb la dreta


	L'estudi també va analitzar la rapidesa motora dels participants en l'estudi, tots destres, mitjançant una altra prova que consistia a polsar la barra espaiadora del teclat tan ràpid com fora possible usant el dit índex de la mà dominant i després, el de la no dominant. Les mans van anar alternant-se al llarg de l'experiment. Un programa informàtic va calcular la velocitat de resposta. «Els esportistes van ser significativament més ràpids que els no esportistes només amb la mà dominant», indica Muiños, el que podria demostrar com els practicants de kungfu han desenvolupat una major lateralitat que els no esportistes.


	Crida l'atenció que en un estudi previ realitzat en judokes per altres investigadors, els esportistes van demostrar ser més hàbils per a realitzar tasques amb ambdues mans, no sols amb la dominant, en comparació amb persones que no practicaven esport. «Els judokes utilitzen amb major proporció ambdues mans, ja que necessiten realitzar projeccions –llançar l'oponent– cap als dos costats», apunta Ballesteros. Com que en el kungfu no s'utilitzen les dues mans amb la mateixa freqüència que en el judo, «podem arribar a la conclusió que les diferències trobades quant a l'ús de la mà dominant i no dominant es deuen al fet que les habilitats apreses després d'anys de pràctica han sigut diferents segons l'esport practicat”, afegeix.


	De moment no se sap si les habilitats desenvolupades per aquests esportistes són fruit d'un procés d'aprenentatge motor o són genètiques, però les científiques s'inclinen més per la primera explicació. «Les reaccions motores més ràpides que hem trobat podrien produir-se de manera automàtica a causa de la pràctica i d'un procés d'aprenentatge acumulat durant anys», conclouen.

Article: «Visuospatial attention and motor skills in kung-fu athletes», Perception (42), 2013. DOI:10.1068/p7567.

Informació facilitada per: Unitat de Cultura Científica i de la Innovacióde la UNED.

Español:
Una investigación realizada por la Universitat Jaume I (UJI) y la Universidad Nacional de Educación a Distancia (UNED) revela que los deportistas que practican kung-fu son más veloces detectando los estímulos que aparecen en la periferia de su campo visual, comparados con personas de su misma edad no deportistas. Se trata de uno de los pocos estudios llevados a cabo con profesionales del milenario arte marcial.


	Aunque las habilidades motoras y sensoriales de los atletas han sido ampliamente estudiadas, son escasos los estudios que se han centrado en un tipo de deportista muy concreto: el que practica kung-fu. «Su entrenamiento implica movimientos circulares ejecutados más lateralmente que otras artes marciales relacionadas como el karate o el taekwondo», explica Soledad Ballesteros, investigadora del Departamento de Psicología Básica II de la UNED, que ha dirigido este trabajo publicado en la revista Perception. En colaboración con la investigadora Mónica Muiños de la UJI, las autoras han comparado la velocidad visoespacial y la respuesta motora de 16 deportistas de kung-fu profesional con 14 jóvenes no deportistas, todos con una edad media de 30 años.


	«Nuestros resultados indican que los practicantes de kung-fu fueron más rápidos en la detección de estímulos presentados en la periferia del campo visual, sobre todo si estos aparecían a un ritmo más rápido», indican las investigadoras. Cuando el ritmo fue más lento y si los estímulos se presentaban en el centro del campo visual, deportistas y no deportistas realizaron la tarea de manera similar. Para llegar a esta conclusión las autoras realizaron una prueba visoespacial a los voluntarios. La tarea consistía en pulsar una tecla predeterminada del teclado del ordenador lo más rápidamente posible cada vez que veían aparecer el estímulo, un punto negro, en la pantalla del ordenador. «Este punto podía aparecer de manera aleatoria en diferentes posiciones de la pantalla y a diferentes ritmos de presentación», detalla Mónica Muiños.

Rapidez motora, solo con la derecha


	El estudio también analizó la rapidez motora de los participantes en el estudio, todos diestros, mediante otra prueba que consistía en pulsar la barra espaciadora del teclado lo más rápido posible usando el dedo índice de la mano dominante y después, el de la no dominante. Las manos fueron alternándose a lo largo del experimento. Un programa informático calculó la velocidad de respuesta. «Los deportistas fueron significativamente más rápidos que los no deportistas solo con la mano dominante», indica Muiños, lo que podría demostrar cómo los practicantes de kung-fu han desarrollado una mayor lateralidad que los no deportistas.


	Llama la atención que en un estudio previo realizado en yudokas por otros investigadores, los deportistas demostraron ser más hábiles para realizar tareas con ambas manos, no solo con la dominante, en comparación con personas que no practicaban deporte. «Los yudokas utilizan con mayor proporción ambas manos, puesto que necesitan realizar proyecciones –lanzar al oponente– hacia los dos lados», apunta Ballesteros. Como en el kung-fu no se utilizan las dos manos con la misma frecuencia que en el yudo, «podemos llegar a la conclusión de que las diferencias encontradas en cuanto al uso de la mano dominante y no dominante se deben a que las habilidades aprendidas tras años de práctica han sido diferentes en función del de deporte practicado», añade.


	De momento no se sabe si las habilidades desarrolladas por estos deportistas son fruto de un proceso de aprendizaje motor o son genéticas, pero las científicas se inclinan más por la primera explicación. «Las reacciones motoras más rápidas que hemos encontrado podrían producirse de manera automática debido a la práctica y a un proceso de aprendizaje acumulado durante años», concluyen.

Artículo: «Visuospatial attention and motor skills in kung-fu athletes», Perception (42), 2013. DOI:10.1068/p7567.

Información facilitada por: Unidad de Cultura Científica y de la Innovación de la UNED