Valencià:
Un grup d'investigadors de la Universitat Jaume I han finalitzat el primer estudi sobre la reputació en línia de les principals fonts d'informació científica a Espanya per a concloure que la comunicació de la ciència es troba en una fase de creixement i que ha sabut aprofitar les oportunitats que brinda la comunicació a través d'Internet per a acostar de manera molt més fàcil i ràpida aquest tipus de continguts a un públic ampli. Al mateix temps, l'estudi, que ha sigut finançat per la Fundació Espanyola de Ciència i Tecnologia (Fecyt), ha posat de manifest que, malgrat que les fonts d'informació científica directes, com les universitats o els centres d'investigació, no aconsegueixen en general grans audiències, sí que obtenen el major reconeixement de fiabilitat per part dels públics. En aquest sentit, la investigació ha revelat la necessitat d'evidenciar les fonts d'informació científica com a garantia de fiabilitat, un requisit que es considera una bona pràctica a implementar per part d'influencers o youtubers que es dediquen a aquesta mena de comunicació.


El treball, que ha sigut dirigit pel professor Francisco Fernández Beltrán, del Departament de Ciències de la Comunicació, s'ha desenvolupat al llarg de quasi un any i ha combinat diverses tècniques d'investigació quantitatives i qualitatives per a aconseguir un decàleg sobre com ha de desenvolupar-se la comunicació de la ciència a través d'Internet per a ser més eficaç. En aquest sentit, la investigació ha conclòs que el comunicador de ciència ha d'informar clarament de la seua formació i coneixements, així com de la relació econòmica o empresarial associada a la seua activitat divulgativa, si és que existeix. Això, sobretot en el cas dels influencers i youtubers, permet a l'audiència comptar amb una major garantia de credibilitat, que és un dels requisits fonamentals per a aconseguir una bona reputació mediàtica. Així, el professor Fernández Beltrán apunta que «la reputació dels comunicadors de ciència depèn de molts factors, però el més important és la visibilitat de les seues fonts. Avui dia ningú pot saber de tot, però si sap a qui dirigir-se, sí que pot informar o comentar sobre qualsevol assumpte amb un cert rigor o garantia».


Un altre element important que ha posat de manifest aquesta investigació és que, per a aconseguir una major eficàcia comunicativa, el comunicador o comunicadora de ciència ha de promoure la construcció de comunitat al voltant de la seua marca personal a través de la presència en diverses xarxes socials, de manera que adapte el seu discurs a les característiques de cadascuna d'elles. La proliferació d'aquestes plataformes socials està també molt relacionada amb el seu diferent nivell d'ús en funció de les franges d'edat, de manera que hi ha una estratificació molt clara en funció de cada xarxa social, la qual cosa obliga a adaptar els codis del discurs en cada cas, segons han assenyalat els investigadors.


Altres elements significatius que destaca aquesta investigació és la necessitat que el comunicador científic interpel·le a la seua audiència i anime als seus seguidors a fer-se preguntes sobre com la ciència impacta en la seua vida diària, i fins i tot a realitzar canvis en els seus hàbits o comportaments personals. «Portar la ciència a la vida diària és el que ajuda a traduir aquest coneixement tan especialitzat en una praxi que li done sentit per a la ciutadania», assegura Fernández-Beltrán.


En la investigació han participat un grup interdisciplinari de professors de la Universitat Jaume I format pels doctors Domingo García Marzá, Patrici Calvo Cabezas, Elsa González Esteban, Susana Barberá Forcadell, Rosana Sanahuja Sanahuja i Magdalena Mut Camacho. Així mateix, en l'última fase de la investigació, corresponent a un panell Delphi de revisió de les conclusions, s'ha comptat amb la col·laboració dels professors i professionals de la comunicació científica María del Carmen Erviti, professora de Comunicació mediambiental i del canvi climàtic de la Universitat de Navarra; Susana de Andrés, professora titular d'Ètica de la Comunicació de la Universitat de Valladolid; Pilar Buil Gazol, professora de Comunicació Corporativa de la Universitat Internacional de Catalunya; Maite Mercado Sáez, periodista i membre de la junta directiva de l'Associació de Periodistes d'Informació Ambiental; Gemma Teso, professora de la Universitat Complutense de Madrid i coordinadora de l'Observatori de la Comunicació del Canvi Climàtic; Laura Chaparro Domínguez, periodista especialitzada en informació científica i responsable de redacció de Science Media Centre Spain; i Rocío Vidal, youtuber de ciència, també coneguda com La Gata de Schrödinger.
Video

Español:
Un grupo de investigadores de la Universitat Jaume I han finalizado el primer estudio sobre la reputación online de las principales fuentes de información científica en España para concluir que la comunicación de la ciencia se encuentra en una fase de crecimiento y que ha sabido aprovechar las oportunidades que brinda la comunicación a través de Internet para acercar de manera mucho más fácil y rápida este tipo de contenidos a un público amplio. Al mismo tiempo, el estudio, que ha sido financiado por la Fundación Española de Ciencia y Tecnología (Fecyt), ha puesto de manifiesto que, pese a que las fuentes de información científica directas, como las universidades o los centros de investigación, no alcanzan en general grandes audiencias, sí que obtienen el mayor reconocimiento de fiabilidad por parte de los públicos. En este sentido, la investigación ha revelado la necesidad de evidenciar las fuentes de información científica como garantía de fiabilidad, un requisito que se considera una buena práctica a implementar por parte de influencers o youtubers que se dedican a este tipo de comunicación.


El trabajo, que ha sido dirigido por el profesor Francisco Fernández Beltrán, del Departamento de Ciencias de la Comunicación, se ha desarrollado a lo largo de casi un año y ha combinado varias técnicas de investigación cuantitativas y cualitativas para alcanzar un decálogo sobre cómo debe desarrollarse la comunicación de la ciencia a través de Internet para ser más eficaz. En este sentido, la investigación ha concluído que el comunicador de ciencia debe informar claramente de su formación y conocimientos, así como de la relación económica o empresarial asociada a su actividad divulgativa, si es que existe. Esto, sobre todo en el caso de los influencers y youtubers, permite a la audiencia contar con una mayor garantía de credibilidad, que es uno de los requisitos fundamentales para alcanzar una buena reputación mediática. Así, el profesor Fernández Beltrán apunta que «la reputación de los comunicadores de ciencia depende de muchos factores, pero el más importante es la visibilidad de sus fuentes. Hoy en día nadie puede saber de todo, pero si sabe a quién dirigirse, sí que puede informar o comentar sobre cualquier asunto con un cierto rigor o garantia».


Otro elemento importante que ha puesto de manifiesto esta investigación es que, para lograr una mayor eficacia comunicativa, el comunicador o comunicadora de ciencia debe promover la construcción de comunidad alrededor de su marca personal a través de la presencia en varias redes sociales, de manera que adapte su discurso a las características de cada una de ellas. La proliferación de estas plataformas sociales está también muy relacionada con su diferente nivel de uso en función de las franjas de edad, de manera que hay una estratificación muy clara en función de cada red social, lo que obliga a adaptar los códigos del discurso en cada caso, según han señalado los investigadores.


Otros elementos significativos que destaca esta investigación es la necesidad de que el comunicador científico interpele a su audiencia y anime a sus seguidores a hacerse preguntas sobre cómo la ciencia impacta en su vida diaria, e incluso a realizar cambios en sus hábitos o comportamientos personales. «Llevar la ciencia a la vida diaria es lo que ayuda a traducir ese conocimiento tan especializado en una praxis que le dé sentido para la ciutadania», asegura Fernández-Beltrán.  


En la investigación han participado un grupo interdisciplinar de profesores de la Universitat Jaume I formado por los doctores Domingo García Marzá, Patrici Calvo Cabezas, Elsa González Esteban, Susana Barberá Forcadell, Rosana Sanahuja Sanahuja y Magdalena Mut Camacho. Asimismo, en la última fase de la investigación, correspondiente a un panel Delphi de revisión de las conclusiones, se ha contado con la colaboración de los profesores y profesionales de la comunicación científica María del Carmen Erviti, profesora de Comunicación medioambiental y del cambio climático de la Universidad de Navarra; Susana de Andrés, profesora titular de Ética de la Comunicación de la Universidad de Valladolid; Pilar Buil Gazol, profesora de Comunicación Corporativa de la Universitat Internacional de Catalunya; Maite Mercado Sáez, periodista y miembro de la junta directiva de la Asociación de Periodistas de Información Ambiental; Gemma Teso, profesora de la Universidad Complutense de Madrid y coordinadora del Observatorio de la Comunicación del Cambio Climático; Laura Chaparro Domínguez, periodista especializada en información científica y responsable de redacción de Science Media Centre España; y Rocío Vidal, youtuber de ciencia, también conocida como La Gata de Schrödinger.  
Vídeo