Valencià:
Investigadors de la Universitat Jaume I de Castelló, de la Universitat Estatat Paulista de Brasil i de la Universitat Aix-Marseille de França han desenvolupat un sensor d’ozó més eficient que els utilitzats fins ara, per ser capaç de detectar aquest gas en quantitats més reduïdes i amb major rapidesa. Present a l’atmosfera, l’ozó té un paper important pel que fa a la protecció dels éssers vius, per absorbir la radiació ultraviolada del sol, però l’exposició a determinades concentracions d’aquest gas pot causar problemes de salut com ara mal de cap, cremor i irritació dels ulls i problemes del sistema respiratori; per això és important detectar-ne de forma eficaç la presència.


	El sensor, desenvolupat per investigadors de les tres universitats, està basat en nanofilaments de tungstat d’argent. L’estudi, publicat per la revista Nanoscale, mostra que aquest nou material es pot aplicar com a sensor resistiu, que exhibeix un bon rendiment en la detecció d’ozó. Els denominats «sensors de gas resistius» estan constituïts d’un material capaç de canviar les seues propietats elèctriques quan entren en contacte amb les molècules d’un gas. En aquest cas, s’ha vist com s’incrementa la resistència elèctrica del tungstat d’argent de forma proporcional a la presència d’ozó. De fet, la investigació ha sigut destacada per la revistes Material Views i Material Today com a article d’especial rellevància, «hot paper», pel seu caràcter innovador.


	El catedràtic de Química Física de la Universitat Jaume I, Juan M. Andrés, en destaca la importància a l’hora de detectar la presència d’un gas com ara l’ozó. «Malgrat que és un gas que ofereix diferents usos beneficiosos, com ara la protecció davant les radiacions solars o la utilització en el tractament d’aigües, en determinades concentracions pot ser perillós per a la salut». En aquest sentit, l’Organització Mundial de la Salut recomana evitar l’exposició a l’ozó per damunt de 120 ppb (parts per bilió) de gas. L’investigador de la Jaume I explica que amb el nou sensor desenvolupat «es va observar una resposta ràpida i un temps de recuperació molt curt que fins i tot millora els sensors utilitzats fins ara, basats en diòxid d’estany, triòxid de tungstè o òxid d’indi».


	La participació de l’UJI s’enquadra dins d’una de línies d’investigació que es manté en col·laboració amb l’Institut Nacional de Ciència i Tecnologia dels Materials en Nanotecnologia dirigit pel professor Elsón Longo, on també han treballat la doctora Lourdes Gracia, contractada postdoctoral en el Departament de Química Física i Analítica de l’UJI, i el doctor per la Jaume I Patricio González-Navarrete, qui actualment ocupa un lloc postdoctoral Alexander von Humboldt a la Technische Universität de Berlín (Alemanya). Els investigadors de l’UJI han desenvolupat i aplicat diferents mètodes i tècniques de la química teòrica i computacional, basats en la mecànica quàntica, per tal d’entendre i racionalitzar les propietats d’aquests nanomaterials, no sols com a sensors de gasos, sinó també com a bactericides i luminescents, i guiar les proves experimentals per a la síntesi de nous nanomaterials amb aplicacions tecnològiques específiques. Aquest treball és una continuació dels ja publicats en aquest camp d’investigació (J. Phys. Chem. A, 2014; DOI:10.1021/jp410564p, J. Phys. Chem. C, 2014, DOI: 10.1021/jp408167v, Sci. Rep., 2013; DOI:10.1038/srep01676).


	Referència bibliogràfica:


	“A novel ozone gas sensor based on one-dimensional (1D) α-Ag2WO4 nanostructures”. Nanoscale, 2014;DOI: 10.1039/c3nr05837a

Español:
Investigadores de la Universitat Jaume I de Castelló, de la Universidad Estatal Paulista de Brasil y de la Universidad Aix-Marseille de Francia han desarrollado un sensor de ozono más eficiente que los utilizados hasta la fecha, al ser capaz de detectar este gas en menores cantidades y con mayor rapidez. Presente en la atmósfera, el ozono juega un papel importante en la protección de los seres vivos al absorber la radiación ultravioleta del sol, pero la exposición a ciertas concentraciones de este gas puede causar problemas de salud como­ dolores de cabeza, ardor e irritación en los ojos y problemas en el sistema respiratorio, de ahí la importancia de detectar su presencia de forma eficaz.


	El sensor, desarrollado por investigadores de las tres universidades, está basado en nanofilamentos de tungstato de plata. El estudio, publicado por la revista Nanoscale, muestra que este nuevo material se puede aplicar como un sensor resistivo que exhibe un buen rendimiento en la detección de ozono. Los denominados «sensores de gas resistivos» consisten en un material capaz de cambiar sus propiedades eléctricas cuando entran en contacto con las moléculas de un gas. En este caso, se ha visto cómo se incrementa la resistencia eléctrica del tungstato de plata de forma proporcional a la presencia de ozono. De hecho, la investigación ha sido destacada por las revistas Material Views y Material Today como un artículo de especial relevancia, «hot paper», debido a su carácter innovador.


	El catedrático de Química Física de la Universitat Jaume I, Juan M. Andrés, destaca la importancia de detectar la presencia de un gas como el ozono. «A pesar de que es un gas que ofrece diferentes usos beneficiosos, como la protección ante las radiaciones solares o su utilización en el tratamiento de aguas, en determinadas concentraciones puede ser peligroso para la salud». En este sentido, la Organización Mundial de la Salud recomienda evitar la exposición al ozono por encima de 120 ppb (partes por billón) de gas. El investigador de la Jaume I explica que, con el nuevo sensor desarrollado, «se observó una respuesta rápida y un tiempo de recuperación muy corto que incluso mejora a los sensores utilizados hasta el momento basados en dióxido de estaño, trióxido de tungsteno u óxido de indio».


	La participación de la UJI se encuadra dentro de una de las líneas de investigación que se mantienen en colaboración con el Instituto Nacional de Ciência e Tecnologia dos Materiais em Nanotecnologia dirigido por el profesor Elsón Longo, en el que también han trabajado la doctora Lourdes Gracia, contratada postdoctoral en el Departamento de Química Física y Analítica de la UJI, y el doctor por la UJI Patricio González-Navarrete,  quien actualmente ocupa un puesto postdoctoral Alexander von Humboldt en la Technische Universität de Berlín (Alemania). Los investigadores de la UJI han desarrollado y aplicado diferentes métodos y técnicas de la  química teórica y computacional, basados en la mecánica cuántica, para entender y racionalizar las propiedades de estos nanomateriales, no solo como sensores de gases, sino como bactericidas y luminiscentes, y guiar las pruebas experimentales para la síntesis de nuevos nanomateriales con aplicaciones tecnológicas específicas. El presente trabajo es una continuación de los ya publicados en este campo de investigación (J. Phys. Chem. A, 2014; DOI:10.1021/jp410564p, J. Phys. Chem. C, 2014, DOI: 10.1021/jp408167v, Sci. Rep., 2013; DOI:10.1038/srep01676).


	 


	Referencia bibliográfica:

“A novel ozone gas sensor based on one-dimensional (1D) α-Ag2WO4 nanostructures”. Nanoscale, 2014;DOI: 10.1039/c3nr05837a