Valencià:
Ens enfrontem a un enemic terrible. El coronavirus és una partícula diminuta, cruel tot i que no té vida pròpia. Està format per una capsa petita de proteïnes (la càpsida) amb forma de corona, que amaga un poc de material genètic (ARN), molt poc. Els virus (en general) són organismes tan simples que no contenen bastants gens ni per a replicar-se. Per això, només es poden reproduir usant la maquinària de cèl·lules dels animals (també hi ha virus de vegetals o bacteris). El coronavirus, en concret, entra a les cèl·lules del nostre aparell respiratori i les esclavitza. Les posa a treballar produint moltes còpies d’ell mateix. La cèl·lula infectada fabrica proteïnes del virus, que en aqueix moment queden exposades a la seua membrana cel·lular. Finalment, la cèl·lula mor, esclata alliberant milers de virus com el que la va infectar. Els nous virus infecten moltes més cèl·lules, i la malaltia s’estén ràpidament pel nostre cos. Com parem això?
Per als virus encara tenim poques medicines, però disposem del nostre sistema immune, format per limfòcits, cèl·lules que detecten antígens. Els anomenats limfòcits T citotòxics detecten les proteïnes de la càpsida vírica a la superfície (la membrana) de les cèl·lules infectades. Tanmateix, en lloc de produir anticossos com fan altres limfòcits, quan detecten la càpsida vírica els T citotòxics s’activen i maten la cèl·lula infectada —d’ací el seu nom— molt abans que aquesta puga produir nous virus. El nostre cos no mata els virus –que no estan realment vius—, sinó que destrueix les nostres pròpies cèl·lules infectades evitant així que produïsquen més virus. D’aquesta forma, a poc a poc, la malaltia és reduïda pel nostre sistema immune fins a vèncer-la.
Els nostres limfòcits T citotòxics activats viuen molt de temps i són els nostres guardians. Superem la malaltia (moltes persones ho estan fent diàriament) perquè tenim el cos ple d’aquests guardians vigilants, que eliminaran el virus de forma immediata si novament intenta infectar les nostres cèl·lules. Hi estarem immunitzats, i durant uns mesos o anys (encara no ho sabem) ja no patirem la COVID-19. Les notícies puntuals de gent que torna a emmalaltir després de curar-se són atribuïbles a falsos negatius, a sobreinfeccions o a immunodepressió.
D’alguna forma, el nostre cos renuncia a part d’ell mateix per tal de vèncer el coronavirus, sacrificant algunes de les seues cèl·lules per a impedir l’expansió del virus pels nostres òrgans. La nostra societat afronta l’epidèmia de la COVID-19 de la mateixa manera. Hem de renunciar a part del que som, sacrificant l’economia i les relacions socials. No tenim alternativa.
Com el nostre sistema immune, hem d’estar vigilants. D’una banda hem d’atendre les persones malaltes, com ho fan els herois i heroïnes dels hospitals i centres de salut de les nostres comarques, entre els quals hi ha molts dels nostres companys, professorat de Medicina i Infermeria de la Facultat de Ciències de la Salut de la Universitat Jaume I (UJI). No oblideu homenatjar-los a tots a les vuit de la vesprada. I d’altra banda, hem d’evitar, coste el que coste, l’expansió de la malaltia en la nostra societat impedint els contagis. I la millor manera és quedant-nos a casa.
Ferran Martinez-Garcia, catedràtic de Biologia Cel·lular, Unitat Predepartamental de Medicina, Universitat Jaume I

Español:
Nos enfrentamos a un enemigo terrible. El coronavirus es una partícula diminuta, cruel, a pesar de que no tiene vida propia. Está formado por una caja pequeña de proteínas (la cápsida) con forma de corona, que esconde un poco de material genético (ARN), muy poco. Para reproducirse, el virus tiene que entrar en las células de nuestro aparato respiratorio. Y las esclaviza, las pone a trabajar produciendo muchas copias de él mismo. La célula infectada fabrica proteínas del virus, que en ese momento quedan expuestas a la membrana celular. Y, finalmente, muere, estalla liberando miles de virus como el que la infectó. Los nuevos virus infectan muchas más células, y la enfermedad se extiende por nuestro cuerpo. ¿Cómo paramos esto?
Para los virus todavía tenemos pocas medicinas, pero disponemos de nuestro sistema inmune, nuestros linfocitos, que detectan antígenos. Los llamados linfocitos T citotóxicos detectan las proteínas de la cápside vírica en la superficie de las células infectadas. Aun así, en lugar de producir anticuerpos como otros linfocitos, cuando detectan la cápside vírica matan a la célula infectada —de aquí su nombre— mucho antes de que esta pueda producir nuevos virus. No matamos el virus —no está realmente vivo— sino que destruimos nuestras propias células infectadas, evitando que produzcan más virus. Así reducimos la enfermedad poco a poco, hasta vencerla.
Nuestros linfocitos T citotóxicos activados viven mucho tiempo y son nuestros guardianes. Superamos la enfermedad (muchas personas lo están haciendo diariamente) porque tenemos el cuerpo lleno de estos guardianes vigilantes, que eliminarán el virus de forma inmediata si nuevamente intenta infectar nuestras células. Estaremos inmunizados, y durante unos meses o años (todavía no lo sabemos) ya no sufriremos la COVID-19. Las noticias puntuales de gente que vuelve a enfermar después de curarse son atribuibles a falsos negativos, a sobreinfecciones o a inmunodepresión.
Como los linfocitos, debemos estar vigilantes. Debemos atender a las personas enfermas, como lo hacen los héroes y heroínas de nuestros hospitales y centros de salud. Y tenemos que evitar los contagios, para impedir que la enfermedad se extienda, quedándonos en casa.
Ferran Martinez-Garcia, catedrático de Biología Celular, Unidad Predepartamental de Medicina, Universitat Jaume I