Valencià:
El projecte «Arqueologia de l'arquitectura hidràulica en la província de Castelló. Patrimonialització, catalogació i disseny web com a instrument de gestió didàctica i turística» ha iniciat la primera fase d’execució amb el desenvolupament dels treballs d’estudi dels antics aqüeductes que s’han construït per a salvar els diferents desnivells, concretant els orígens i vinculant-los a les possibilitats com a recurs de desenvolupament local i turístic de la província.
Al llarg de les següents fases l’estudi finançat pel programa UJI-Encultura 2021 del Vicerectorat de Cultura i Relacions Institucionals, completarà la catalogació de la complexa modalitat de construccions dedicades a la captació de l’aigua, la distribució i repartiment a través de séquies i mines de conducció subterrànies, d’altres obres auxiliars, i finalment, en el darrer any d’execució, s’estudiaran els usos de l’aigua a través d’instal·lacions generadores d’energia.
El responsable del projecte és l’arqueòleg Josep Benedito, professor del Departament d’Història, Geografia i Art de l’UJI, qui compta amb un equip format pel catedràtic d’Història Antiga, Juan José Ferrer; el professor de Geografia aplicada a la disciplina del turisme, Juan Bautista Ferreres, i l’arquitecta i coordinadora de la Càtedra FACSA d'Innovació en el Cicle Integral de l'Aigua de l’UJI, Laura Menéndez.
A més a més, en l’estudi col·labora personal investigador doctor, institucions i altres entitats de reconegut prestigi a la Comunitat Valenciana i amb experiència en aquest camp, com són Pablo Medina, Ferran Esquilache, Cristian Pardo, la Càtedra FACSA d'Innovació en el Cicle Integral de l'Aigua, el Servei d’Investigacions Arqueològiques i Prehistòriques de la Diputació Provincial de Castelló, l’Escola Superior d’Enginyeria Geodèsica, Cartogràfica i Topogràfica de la Universitat Politècnica de València i el Museu Arqueològic de Borriana.
Aquest projecte contempla l'elaboració d’un catàleg digital online de la rica arquitectura hidràulica present en els municipis de la província de Castelló. L'inventari, que es realitzarà en diverses anualitats, ajudarà en l'actualització del catàleg patrimonial de béns municipals i posarà a la disposició de les administracions municipals i provincials un nou recurs divulgatiu dirigit al món educatiu.
El catàleg, a més a més, es conformarà com un instrument bàsic per al disseny de productes turístics culturals basats en les construccions hidràuliques dels nostres territoris. Arran de la realització de l’inventari dels recursos turístics, aquests es classificaran d’acord amb la metodologia desenvolupada al Laboratori d’Estudis, Ordenació i Planificació d’Espais Turístics Diego López Olivares de la Universitat Jaume I. Finalment, també es dissenyaran estratègies articulades en accions encaminades a la protecció i conservació del patrimoni hidràulic.
En les terres castellonenques, des de les planúries litorals fins a l’interior muntanyenc, s’ha anat configurant durant segles una rica arquitectura que es relaciona amb el transport i la gestió de les aigües, la qual ha despertat un gran interès en els últims anys mitjançant la realització de valuosos treballs destinats a la catalogació i protecció de l’esmentat patrimoni hidràulic. En aquest sentit, des de la Càtedra FACSA-UJI recentment s'ha iniciat un projecte europeu Erasmus+ KA2 sobre la digitalització del patrimoni hidràulic com a eina d’innovació educativa.
Tot i això, avui en dia encara és bastant freqüent trobar estructures, tant abandonades com en ús, a les quals se’ls atribueix una cronologia incerta. En aquest sentit, és cert que des de la història medieval s’han realitzat grans avanços en l’arqueologia del paisatge, amb la finalitat de realitzar estudis sobre l’anomenada arqueologia hidràulica, més especialitzada en els espais de reg. No obstant això, es vol donar un pas endavant i avançar cap a un major coneixement de les tècniques constructives i l’ús dels materials aplicats a l’arquitectura hidràulica, no únicament en cronologies antigues i medievals, sinó també modernes.
Per a realitzar-lo té especial rellevància l’anàlisi de certes infraestructures que fins ara no han estat objecte d’estudi per si mateixes, com són els assuts o presses que deriven l’aigua, els aqüeductes, els sifons o les mines de conducció subterrànies, perquè aquestes obres no sols han estat reparades en innumerables ocasions, sinó que quan es realitza un seguiment documental a llarg termini, s'hi evidencien grans transformacions i millores tècniques, la qual cosa sens dubte suposa una gran oportunitat per a l’arqueologia.

Español:
El proyecto «Arqueología de la arquitectura hidráulica en la provincia de Castelló. Patrimonialització, catalogación y diseño web como instrumento de gestión didáctica y turística» ha iniciado la primera fase de ejecución con el desarrollo de los trabajos de estudio de los antiguos acueductos que se han construido para salvar los diferentes desniveles, concretando los orígenes y vinculándolos a las posibilidades como recurso de desarrollo local y turístico de la provincia.
A largo de las siguientes fases, el estudio financiado por el programa UJI-Encultura 2021 del Vicerrectorado de Cultura y Relaciones Institucionales, completará la catalogación de la compleja modalidad de construcciones dedicadas a la captación del agua, la distribución y reparto a través de acequias y minas de conducción subterráneas, otras obras auxiliares, y finalmente, en el último año de ejecución, se estudiarán los usos del agua a través de instalaciones generadoras de energía.
El responsable del proyecto es el arqueólogo Josep Benedito, profesor del Departamento de Historia, Geografía y Arte de la UJI, quien cuenta con un equipo formado por el catedrático de Historia Antigua, Juan José Ferrer; el profesor de Geografía aplicada a la disciplina del turismo, Juan Bautista Ferreres, y la arquitecta y coordinadora de la Cátedra FACSA de Innovación Integral del Agua de la UJI, Laura Menéndez.
Además, en el estudio colabora personal investigador doctor, instituciones y otras entidades de reconocido prestigio en la Comunidad Valenciana y con experiencia en este campo, como son Pablo Medina, Ferran Esquilache, Cristian Pardo, la Cátedra FACSA de Innovación en el Ciclo Integral del Agua, el Servicio de Investigaciones Arqueológicas y Prehistóricas de la Diputación Provincial de Castelló, la Escuela Superior de Ingeniería Geodésica, Cartográfica y Topográfica de la Universitat Politècnica de València y el Museo Arqueológico de Burriana.
Este proyecto contempla la elaboración de un catálogo digital online de la rica arquitectura hidráulica presente en los municipios de la provincia de Castelló. El inventario, que se realizará en varias anualidades, ayudará en la actualización del catálogo patrimonial de bienes municipales y pondrá a disposición de las administraciones municipales y provinciales un nuevo recurso divulgativo dirigido al mundo educativo.
El catálogo, además, se conformará en un instrumento básico para el diseño de productos turísticos culturales basados en las construcciones hidráulicas de nuestros territorios. A raíz de la realización del inventario de los recursos turísticos, estos se clasificarán de acuerdo con la metodología desarrollada en el Laboratorio de Estudios, Ordenación y Planificación de Espacios Turísticos Diego López Olivares de la Universitat Jaume I. Finalmente, también se diseñarán estrategias articuladas en acciones encaminadas a la protección y conservación del patrimonio hidráulico.
En las tierras castellonenses, desde las llanuras litorales hasta el interior montañoso, se ha ido configurando durante siglos una rica arquitectura que se relaciona con el transporte y la gestión de las aguas, la cual ha despertado un gran interés en los últimos años mediante la realización de valiosos trabajos destinados a la catalogación y protección del mencionado patrimonio hidráulico. En este sentido, desde la Cátedra FACSA-UJI recientemente se ha iniciado un proyecto europeo Erasmus+ KA2 sobre la digitalización del patrimonio hidráulico como una herramienta de innovación educativa.
Aun así, hoy en día todavía es bastante frecuente encontrar estructuras, tanto abandonadas como en uso, a las cuales se les atribuye una cronología incierta. En este sentido, es cierto que desde la historia medieval se han realizado grandes avances en la arqueología del paisaje, con el fin de realizar estudios sobre la llamada arqueología hidráulica, más especializada en los espacios de riego. Sin embargo, se quiere dar un paso adelante y avanzar hacia un mayor conocimiento de las técnicas constructivas y el uso de los materiales aplicados a la arquitectura hidráulica, no únicamente en cronologías antiguas y medievales, sino también modernas.
Para realizarlo tiene especial relevancia el análisis de ciertas infraestructuras que hasta ahora no han sido objeto de estudio por sí mismas, como son los azudes o presas que derivan el agua, los acueductos, los sifones o las minas de conducción subterráneas, porque estas obras no solo han sido reparadas en innumerables ocasiones, sino que cuando se realiza un seguimiento documental a largo plazo, se evidencian grandes transformaciones y mejoras técnicas, lo que sin duda supone una gran oportunidad para la arqueología.