Valencià:
Manuel Aznar, catedràtic de Literatura Espanyola Contemporània en la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), ha oferit avui una conferència sobre el II Congrés Internacional d'Escriptors en Defensa de la Cultura que es va celebrar en 1937 a València. Una conferència que s'emmarca en les jornades «Cultura i memòria històrica» organitzades per la Universitat Jaume I i l'Ajuntament de Castelló de la Plana amb motiu del 80 aniversari de la celebració d'aquest congrés. 
Aznar ha explicat la importància històrica que va tenir aquesta trobada, que va nàixer com una resposta d'un grup d'intel·lectuals i escriptors de tot el món a l'amenaça real que suposava l'ascens del feixisme en tota Europa, i ha destacat la gran repercussió que va tenir. El catedràtic de la UAB ha indicat que amb aquest congrés es va aconseguir que nombrosos escriptors antifeixistes pogueren manifestar la seua solidaritat amb la República Espanyola, però no va complir amb el seu objectiu polític: aconseguir que aquests escriptors pogueren influir en la política de no intervenció en la guerra civil espanyola. Així, a pesar que molts d'ells van escriure en defensa de la causa republicana quan van tornar als seus països d'origen, la postura internacional no va canviar. 
Un altre dels aspectes d'aquest congrés que ha abordat Manuel Aznar ha sigut l'acusació que va ser un congrés estalinista, extrem que ha rebutjat frontalment perquè «només tracta de minimitzar la grandesa antifeixista que va tenir aquest congrés i la repercussió que va tenir en el món. El projecte del ministeri que es convertira en l'acte de propaganda cultural més important durant la guerra sí que es va complir» ha afegit. 
El catedràtic també ha narrat amb gran detall totes les activitats culturals i acadèmiques que van tenir lloc durant aquest congrés que es va celebrar entre València (que en aquell moment era la capital de la Segona República), Madrid, Barcelona i París. I també ha explicat algunes de les experiències que van viure els escriptors convidats: des de bombardejos a Madrid fins a emotives trobades amb civils, sobretot dones i xiquets, que estaven vivint la tragèdia en primera persona. 
Finalment, el filòleg valencià ha volgut destacar la participació en el congrés d'un grup de reconeguts escriptors del País Valencià, de profundes creences republicanes, que va estar integrat per Carles Salvador, Bernat Artola, Ricard Blasco, Enric Navarro i Borràs i Adolf Pizcueta. En la ponència que van presentar en aquest congrés, aquest grup d'escriptors ja defensava la idea que «Espanya no és una sinó vàries». 
Cal recordar que la Generalitat Valenciana ha organitzat enguany una sèrie d'actes per a commemorar que fa 80 anys València va ser la capital de la Segona República i la seu d'aquest congrés internacional. Una commemoració que ja es va celebrar en 1987, amb motiu del 50 aniversari. Les jornades celebrades en l’UJI formen part del programa d'aquesta celebració.
Imágenes

Español:
Manuel Aznar, catedrático de Literatura Española Contemporánea en la Universidad Autónoma de Barcelona (UAB), ha ofrecido hoy una conferencia sobre el II Congreso Internacional de Escritores en Defensa de la Cultura que se celebró en 1937 en Valencia. Una conferencia que se enmarca en las jornadas «Cultura y memoria histórica» organizadas por la Universitat Jaume I y el Ayuntamiento de Castelló de la Plana con motivo del 80 aniversario de la celebración de este congreso.
Aznar ha explicado la importancia histórica que tuvo este encuentro, que nació como una respuesta de un grupo de intelectuales y escritores de todo el mundo a la amenaza real que suponía el ascenso del fascismo en toda Europa, y ha destacado la gran repercusión que tuvo. El catedrático de la UAB ha indicado que con este congreso se consiguió que numerosos escritores antifascistas pudieran manifestar su solidaridad con la República Española, pero no cumplió con su objetivo político: conseguir que estos escritores pudieran influir en la política de no intervención en la guerra civil española. Así, a pesar de que muchos de ellos escribieron en defensa de la causa republicana cuando volvieron a sus países de origen, la postura internacional no cambió.
Otro de los aspectos de este congreso que ha abordado Manuel Aznar ha sido la acusación de que fue un congreso estalinista, extremo que ha rechazado frontalmente porque «sólo trata de minimizar la grandeza antifascista que tuvo este congreso y la repercusión que tuvo en el mundo. El proyecto del ministerio de que se convirtiera en el acto de propaganda cultural más  importante durante la guerra sí que se cumplió» ha añadido.
El catedrático también ha narrado con gran detalle todas las actividades culturales y académicas que tuvieron lugar durante este congreso que se celebró entre Valencia (que en aquel momento era la capital de la Segunda República), Madrid, Barcelona y París. Y también ha contado algunas de las experiencias que vivieron los escritores invitados: desde bombardeos en Madrid hasta emotivos encuentros con civiles, sobre todo mujeres y niños,  que estaban viviendo la tragedia en primera persona.
Por último, el filólogo valenciano ha querido destacar la participación en el congreso de un grupo de reconocidos escritores del País Valencià, de profundas creencias republicanas, que estuvo integrado por Carles Salvador, Bernat Artola, Ricard Blasco, Enric Navarro i Borràs y Adolf Pizcueta. En la ponencia que presentaron en este congreso, este grupo de escritores ya defendía la idea de que «España no es una sino varias».
Hay que recordar que la Generalitat Valenciana ha organizado este año una serie de actos para conmemorar que hace 80 años Valencia fue la capital de la Segunda República y la sede de este congreso internacional.  Una conmemoración que ya se celebró en 1987, con motivo del 50 aniversario.  Las jornadas celebradas en la UJI forman parte del programa de esta celebración.
Imatges