Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9193)

Notificació a l'interessat del text íntegre de la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'11 de juliol de 2000, sobre els recursos ordinaris interposats contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, de 8 de juny de 1998, pel qual s'aprova definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3888

Data del DOGV
:   29-11-2000

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/9193

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a l'interessat del text íntegre de la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'11 de juliol de 2000, sobre els recursos ordinaris interposats contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, de 8 de juny de 1998, pel qual s'aprova definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa. [2000/F9193]
  
Ja que no s'ha pogut practicar la notificació al senyor Luis Delgado de Molina Hernández (en representació de l'entitat Patmore Establishment) i d'acord amb el que disposa l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i en aplicació d'allò que s'ha disposat en el dit article, es publica el text íntegre de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 11 de juliol de 2000.
  
Vistos els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, i el senyor Rolf Eisele, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998, i de conformitat amb els següents:
  
Antecedents de fet
  
Primer. La Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, en la sessió del 8 de juny de 1998, adoptà l'acord següent: «1. Aprovar definitivament el pla especial de la Franja Litoral del Municipi de Benissa. 2. Publicar íntegrament el present acord d'aprovació juntament amb les normes urbanístiques corresponents en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant, i inserit en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una ressenya d'aquest a l'efecte de la seua immediata entrada en vigor, tot això de conformitat amb allò que s'ha disposat en l'article 59 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística».
  
El dit acord fou publicat en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant de data 16 de desembre de 1998, i, així mateix, amb data 11 de març de 1999, es procedí a la publicació de la ressenya del citat acord en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Segon. Amb data 12 d'abril de 1999, el senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica María Kordura Rothweiler interposen sengles recursos ordinaris, i amb data 18 de setembre de 1998, el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, interposa un recurs ordinari i, amb data 18 de maig de 1999, el senyor Rolf Eisele interposa un recurs ordinari; tots aquests contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998.
  
Tercer. Amb dates 24 de setembre de 1998 i 18 de maig de 1999, es dóna trasllat a l'Ajuntament de Benissa dels indicats recursos ordinaris, perquè en el termini de 15 dies, de conformitat amb allò que s'ha previst en l'article 112 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, poguera al·legar tot allò que estimara pertinent en defensa dels seus interessos legítims. L'alcalde president de l'Ajuntament de Benissa, mitjançant els informes de dates 19 d'octubre de 1998 i de 9 de juliol de 1999, s'oposa a l'estimació dels referits recursos ordinaris.
  
Quart. Amb data 17 de novembre de 1998 i 18 de maig de 1999, respectivament, es remet l'escrit a la Direcció Territorial de Medi Ambient i a la Conselleria de Medi Ambient, perquè en el termini de 15 dies, de conformitat amb l'article 112 de la Llei 30/1992, pogueren al·legar tot allò que estimaren convenient en defensa dels seus interessos legítims.
  
En contestació a la dita sol·licitud, el dia 25 de gener de 1999, el director general de Costes del Ministeri de Medi Ambient remet l'escrit d'al·legacions, i s'estima que el recurs únicament afecta les matèries urbanístiques, i no es qüestiona la normativa de Costes. La Conselleria de Medi Ambient no s'hi ha pronunciat fins a la data.
  
Cinqué. El Servei Territorial d'Urbanisme d'Alacant, amb data 17 d'abril de 2000, emeté informe sobre els referits recursos ordinaris.
  
Sisé. El Servei Jurídic de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 10 de juliol de 2000, informà favorablement la desestimació dels presents recursos ordinaris.
  
Fonaments de dret
  
Primer. El recurs interposat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, encara que fou formulat el 18 de setembre de 1998, se li notificà el referit acord via ajuntament el 19 d'agost de 1998, i en la notificació s'assenyalava expressament que es podia interposar un recurs ordinari en el termini d'un mes, de conformitat amb l'article 114 a 116 de la Llei 30/1992, i això, en relació amb els principis generals del dret relatius al respecte de la confiança legítima, la bona fe i la prohibició d'anar en contra dels mateixos actes, ens porta a admetre el referit recurs encara que s'haja interposat amb anterioritat a l'entrada en vigor de l'acord impugnat.
  
Els recursos ordinaris formulats per l'entitat Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica Mª Kordura Rothweiler, i atés que l'últim dia (l'11 d'abril de 1999) fou inhàbil, en aplicació de l'article 48.3 de la Llei 30/1992, el termini s'entendrà prorrogat el primer dia hàbil següent i en conseqüència procedeix admetre els referits recursos ordinaris que s'interposaren el 12 d'abril de 1999.
  
En relació amb el recurs formulat pel senyor Rolf Eisele, convé manifestar que el termini establit per a interposar el recurs ordinari està fixat en l'article 114.2 de la Llei 30/1992, en relació amb l'article 48.2 de la referida Llei 30/1992, i és d'un mes a comptar des de la publicació i en conseqüència, sent l'última publicació 11 de març de 1999, el termini concloïa el 12 d'abril de 1999 (ja que el dia 11 d'abril fou inhàbil), i en el present cas resulta patent la seua extemporaneïtat perquè la seua interposició el dia 18 de maig de 1999 excedí del termini legalment establit. I força a declarar la seua inadmissibilitat per haver esdevingut ferm i consentit l'acord recorregut, sense que es puguen formular unes altres consideracions sobre el fons de les qüestions plantejades pel recurrent, ja que està prohibida l'anul·lació d'un acte ferm per via de resolució d'un recurs extemporani (STS 11 de març de 1967, 12 de maig de 1969, 19 d'abril de 1983, 9 de març de 1987, 3 d'octubre de 1990, 15 de juny de 1993, 18 de gener de 1996, 13 d'octubre de 1997 i 30 d'abril de 1998, entre d'altres). De manera que no hi ha més resolució que declarar que concorre, per extemporaneïtat, causa d'inadmisión del present recurs ordinari.
  
Aquests recursos ordinaris tenen una íntima connexió i identitat substancial entre si, per la qual cosa procedeix la seua acumulació, de conformitat amb allò que s'ha establit en l'article 73 de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
Segon. En els recursos ordinaris de la senyora Mónica Mª Kordura i l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, s'al·lega, en síntesi, el següent:
  
1. Incompetència del regidor delegat d'Urbanisme que sotmet a informació pública el citat pla especial quan la competència és del Ple l'Ajuntament i, en conseqüència, el referit acte és nul de ple dret.
  
2. Alteració de la qualificació dels terrenys que passen de sòl urbà residencial, pel Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, a sòl dotacional mitjançant el referit pla especial.
  
3. I la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial manca de justificació i és contrària a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa.
  
Respecte a la incompetència assenyala en el punt primer, que s'incorre en un supòsit de nul·litat de ple dret, hem de manifestar que, perquè opere la nul·litat absoluta, la incompetència ha de ser manifesta i com ha assenyalat la jurisprudència del Tribunal Suprem, entre d'altres, sentències de 30 d'octubre i 10 de novembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «És incompatible com ha establit la jurisprudència, l'exigència que siga manifesta la incompetència, amb qualsevol interpretació jurídica o exigència d'esforç dialèctic, com correspon a la semàntica de l'adverbi empleat en el precepte». El citat requisit legal no concorren en el present supòsit.
  
D'altra banda l'Ajuntament de Benissa, en el seu informe de 9 de juny de 1999, assenyala que, després de la modificació introduïda per la Llei 11/1999, de 21 d'abril, de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, manté només la competència del Ple per a aprovacions inicials assimilables a la submissió a informació pública només per al planejament general, i és, per contra, competència de l'Alcaldia i delegable ordenar la publicació d'acords adoptats pel Ple. A més, se cita la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Madrid de 25 d'octubre de 1996, que diu: «El Tribunal Suprem ha declarat la inutilitat d'una retroacció d'allò que s'ha actuat per a procedir en forma, quan amb l'esmena de defecte només s'aconseguiria donar ocasió d'al·legar als qui ja ho havien fet i que possiblement es tornaria a rebutjar allò que, al·legat precedentment, no fou pres en consideració».
  
En definitiva, en el present supòsit no estem davant d'una nul·litat de ple dret pels motius expressats anteriorment, sinó en un cas d'anul·labilitat i, per tant, esmenable. Havent-se convalidat el referit acte mitjançant l'acord de 17 de febrer de 1997, del Ple de l'Ajuntament de Benissa, procedeix desestimar la referida al·legació.
  
En relació amb l'alteració de la qualificació jurídica dels terrenys, que passa de sòl urbà residencial a dotacional públic (equipaments), hem d'assenyalar que, en primer lloc, s'ha mantingut la classificació de sòl urbà (excepte en unes xicotetes porcions que han passat a sòl no urbanitzable d'especial protecció) que establia el pla general d'ordenació urbana vigent, segons disposa l'article 7 del pla especial de la Franja Litoral de Benissa.
  
En segon lloc, el pla mai no és un instrument estàtic, tancat en si mateix, sinó molt contràriament, susceptible d'obertura dinàmica al canvi, en la mesura en què pot ser objecte de modificació o revisió. Alteracions aquestes que se subsumeixen dins del que s'ha determinat ius variandi, que és una cosa inherent a la potestat de planificació. El seu fonament es troba en la necessitat d'adaptar les previsions urbanístiques a les canviants exigències de la realitat, i es modulen les respostes als nous requeriments que demana l'espai físic urbà. Així ho ha declarat reiteradament la jurisprudència del Tribunal Suprem en sentències la cita de les quals és ociosa, però entre les quals es podien mencionar les següents: Sentència de 24 de setembre de 1989, 24 de febrer de 1984, 6 de febrer i 3 d'abril de 1990, 8 de maig de 1992, 15 d'abril de 1992, de 25 de maig de 1996, de 17 de juny de 1997, de 20 d'octubre de 1997 i de 19 de febrer de 1998.
  
Aquesta mateixa jurisprudència s'ha preocupat de fixar els principis operatius a través dels quals s'actualitza aquella potestat; un d'aquests, no és sinó el de l'interés general, en el qual constitucionalment s'ancora tot el quefer de l'administració pública, «ja que serveix amb objectivitat els interessos generals» (article 105 de la Constitució Espanyola). D'ací la justificació del sacrifici que moltes vegades s'oposa no sols a simples expectatives, sinó a titularitats dominicals; d'ací, l'objectivació dels poders dominicals i la modulació del seu exercici. Els plans, segons diu el Tribunal Suprem en Sentència de 19 de febrer de 1987, «no es tracen en funció dels propietaris del sòl, sinó dels ciutadans i de les necessitats col·lectives». Corol·lari d'aquell principi resulta el que algun sector de la doctrina ha denominat proequipament, de conformitat amb tot aquell contingut dels nous plans que atenga o pretenga cobrir dèficits, i s'estableixen noves dotacions urbanístiques (vials, zones verdes, centres docents), gaudeix de forta presumpció de legalitat (així les Sentències de 30 de juny de 1980 i 21 de febrer de 1984). D'aquesta manera, davant d'una determinació d'aquest tipus, el manteniment de la qualificació, encara que no esdevé irresistible, justifica suficientment la reforma.
  
Finalment, respecte a la qüestió que no es justifica la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial i no s'ajusta a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, cal argumentar el següent:
  
a) Els objectius del pla especial es detallen en la memòria justificativa d'aquest i són els següents:
  
- Creació d'àrees dotacionals públiques i zones verdes en l'àmbit de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuacions per a la millora de l'accessibilitat i ús públic de les dites àrees.
  
- Reservar sòl per a la connexió de totes les dotacions pel front coster.
  
- Protecció de les microreserves botàniques.
  
- Adaptar el planejament de la zona costera a la legislació vigent: Llei de Costes, Llei d'Aigües i Llei de la Generalitat Valenciana sobre el Sòl No Urbanitzable.
  
b) La Direcció General de Costes del Ministeri de Medi Ambient, en l'informe de 14 de gener de 1999, mostra la seua conformitat amb els criteris de classificació fets per l'autoritat urbanística, tenint en compte que a l'administració de l'estat correspon la gestió, la tutela, la policia i la vigilància del domini públic marítim terrestre i, en destinar aquests sòls a zona verda i senda litoral, el citat domini públic maritimoterrestre queda més protegit que amb qualssevol altres usos en aquestes zones.
  
c) La possibilitat de modificar el pla general mitjançant un pla especial està expressament prevista en l'article 12.E) de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística (LRAU), que estableix: «Plans especials, que ?en desenvolupament, complement o, fins i tot, modificació del planejament general i parcial- compleixen qualssevol de les següents comeses: crear o ampliar reserves de sòl dotacional; definir i protegir les infraestructures o vies de comunicació, el paisatge o el medi natural; adoptar mesures per a la millor conservació dels immobles d'interés cultural o arquitectònic; concretar el funcionament de les xarxes d'infraestructures; i vincular àrees o parcel·les, urbanes o urbanitzable, a la construcció o rehabilitació d'habitatges subjectes a algun règim de protecció pública quan el Pla General s'haguera limitat a preveure la seua destinació residencial». I així mateix, la dita possibilitat està prevista en l'article 24 de la LRAU i actualment també en l'article 86.1 del Decret 201/1998, de 15 de desembre, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament de Planejament de la Comunitat Valenciana (RPCV).
  
Finalment, l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, al·lega que té concedida la llicència d'obres en els referits terrenys. A l'efecte, l'Ajuntament de Benissa, en l'informe de 9 de juny de 1999, manifesta que les referides llicències d'obres foren caducades mitjançant els acords de la Comissió de Govern d'1 de març de 1994 i 25 d'octubre de 1994, i les dites resolucions administratives, per ser consentides i no recorregudes, esdevenen fermes.
  
Tercer. El recurs formulat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, es fonamenta, en síntesi, en els mateixos arguments exposats en els anteriors recursos, per la qual cosa, a fi d'evitar reiteracions i en benefici de la concisió de la present resolució, no remetem a allò exposat anteriorment, i, a més, al·lega la falta de l'avaluació o estimació ambiental i la inviabilitat tècnica i econòmica del pla especial.
  
Davant de les citades al·legacions, fem les consideracions següents:
  
a) La Conselleria de Medi Ambient, en el seu informe de 15 d'octubre de 1996, considera innecessari que se sotmeta el referit pla especial al tràmit d'estimació d'impacte ambiental.
  
Els articles 28.1.d) i 43.2 de la LRAU exigeixen la declaració d'impacte ambiental si se reclassifica sòl no urbanitzable, circumstància que no concorre en el present supòsit, ja que el pla especial no modifica les classificacions de sòl del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, excepte en allò que ha exigit la Llei de Costes, la Llei d'Aigües i la Llei de la Generalitat Valenciana sobre el Sòl No Urbanitzable, que únicament impliquen la conversió d'algunes porcions de sòl urbà i urbanitzable en sòl no urbanitzable d'especial protecció.
  
D'altra banda, convé manifestar que consta en la documentació del pla especial un estudi d'entorn natural.
  
b) En la documentació del pla especial, no consta un «estudi economicofinancer», ja que manca de transcendència la seua redacció en un pla especial de les característiques com les del que ens ocupa (la finalitat primordial de les quals és protegir el paisatge i el medi ambient). Per si calia, la LRAU ha suprimit l'exigència del dit estudi econòmic en la documentació dels plans, i es manté únicament en els plans generals, segons estableix l'article 27.1.B) de la LRAU: «Els plans generals que afecten grans poblacions, segons reglamentàriament es definisquen, hauran d'analitzar, en la seua memòria, el trànsit, la mobilitat i el transport, així com avaluar críticament les possibles implicacions econòmiques i financeres del pla». Els dits requisits no concorren en el present supòsit, i actualment l'article 91 del RPCV tampoc no exigeix el mencionat «estudi economicofinancer» amb relació als plans especials.
  
Tot allò que s'ha exposat ens porta a desestimar els presents recursos ordinaris, excepte el recurs interposat pel senyor Rolf Eisele, que procedeix inadmetre per extemporani.
  
Quart. El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports és competent per a la resolució dels recursos ordinaris interposats de conformitat amb allò que s'ha establit en l'article 114 i concordants de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i Procediment Administratiu Comú, i l'article 14.2 del Decret 77/1996, de 16 d'abril, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament d'Òrgans Urbanístics de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos els preceptes legals citats i la resta de general i pertinent aplicació, resolc:
  
Primer
  
Desestimar els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez, que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de data 8 de juny de 1998, pel qual s'aprovà definitivament el pla especial de la Franja Litoral del municipi de Benissa.
  
Segon
  
 Inadmetre per extemporani el recurs ordinari interposat pel senyor Rolf Eisele, contra el referit Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar un recurs contenciós administratiu, davant de la Sala Contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta, de conformitat amb allò que s'ha previst en l'article 10 i 46 de la Llei Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, de 13 de juliol de 1998. Tot això sense perjuí que es puga exercitar qualsevol altre recurs que s'estime oportú.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9193)

Notificación al interesado del texto íntegro de la Resolución del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, de 11 de julio de 2000, sobre los recursos ordinarios interpuestos contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante, de 8 de junio de 1998, por el que se aprueba definitivamente el plan especial de la Franja Litoral del municipio de Benissa.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3888

Fecha DOGV
:   29-11-2000

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2000/9193

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación al interesado del texto íntegro de la Resolución del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, de 11 de julio de 2000, sobre los recursos ordinarios interpuestos contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante, de 8 de junio de 1998, por el que se aprueba definitivamente el plan especial de la Franja Litoral del municipio de Benissa. [2000/F9193]
  
Al no haberse podido practicar la notificación a don Luis Delgado de Molina Hernández (en representación de la entidad Patmore Establishment) y conforme dispone el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, y en aplicación de lo dispuesto en dicho artículo, se publica texto íntegro de la Resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 11 de julio de 2000.
  
Vistos los recursos ordinarios interpuestos por don Salvador M. Ferrando Pérez, actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA; doña Mónica María Kordura Rothweiler; don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, y don Rolf Eisele, contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998, y de conformidad con los siguientes:
  
Antecedentes de hecho
  
Primero. La Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante, en sesión celebrada el 8 de junio de 1998, adoptó el siguiente acuerdo: «1. Aprobar definitivamente el plan especial de la Franja Litoral del municipio de Benissa. 2. Publicar íntegramente el presente acuerdo aprobatorio junto con las normas urbanísticas correspondientes en el Boletín Oficial de la Provincia de Alicante, insertando en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una reseña del mismo a efectos de su inmediata entrada en vigor, todo ello de conformidad con lo dispuesto en el artículo 59 de la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de la Actividad Urbanística».
  
Dicho acuerdo fue publicado en el Boletín Oficial de la Provincia de Alicante de fecha 16 de diciembre de 1998, y asimismo, en fecha 11 de marzo de 1999, se procedió a la publicación de la reseña del citado acuerdo en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Segundo. En fecha 12 de abril de 1999, don Salvador M. Ferrando Pérez, actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA, y doña Mónica María Kordura Rothweiler interponen sendos recursos ordinarios, y en fecha 18 de septiembre de 1998, don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, interpone recurso ordinario, y en fecha 18 de mayo de 1999, don Rolf Eisele, interpone recurso ordinario; todos ellos contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998.
  
Tercero. Con fechas 24 de septiembre de 1998 y 18 de mayo de 1999, se da traslado al Ayuntamiento de Benissa de los indicados recursos ordinarios, para que en el plazo de 15 días, conforme a lo previsto en el artículo 112 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, pudiera alegar cuanto estimase pertinente en defensa de sus intereses legítimos. El alcalde presidente del Ayuntamiento de Benissa, mediante informes de fechas 19 de octubre de 1998 y de 9 de julio de 1999, se opone a la estimación de los referidos recursos ordinarios.
  
Cuarto. En fecha 17 de noviembre de 1998 y 18 de mayo de 1999, respectivamente, se remite escrito a la Dirección Territorial de Medio Ambiente y a la Conselleria de Medio Ambiente, para que en el plazo de 15 días, conforme al artículo 112 de la Ley 30/1992, pudieran alegar cuanto estimasen conveniente en defensa de sus intereses legítimos.
  
En contestación a dicha solicitud, el día 25 de enero de 1999, el director general de Costas del Ministerio de Medio Ambiente remite escrito de alegaciones, estimando que el recurso únicamente afecta a materias urbanísticas, no cuestionándose la normativa de Costas. La Conselleria de Medio Ambiente no se ha pronunciado hasta la fecha.
  
Quinto. El Servicio Territorial de Urbanismo de Alicante, en fecha 17 de abril de 2000, emitió informe sobre los referidos recursos ordinarios.
  
Sexto. El Servicio Jurídico de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 10 de julio de 2000, informó favorablemente la desestimación de los presentes recursos ordinarios.
  
Fundamentos de derecho
  
Primero. El recurso interpuesto por don Luis Delgado de Molina Hernández, aunque fue formulado el 18 de septiembre de 1998, se le notificó el referido acuerdo vía ayuntamiento el 19 de agosto de 1998, y en la notificación se señalaba expresamente que podía interponerse recurso ordinario en el plazo de un mes de conformidad con el artículo 114 a 116 de la Ley 30/1992, y ello, en relación con los principios generales del derecho relativos al respeto de la confianza legítima, la buena fe y la prohibición de ir en contra de los propios actos, nos lleva a admitir el referido recurso aunque se haya interpuesto con anterioridad a la entrada en vigor del acuerdo impugnado.
  
Los recursos ordinarios formulados por la entidad Cala Baladrar, SA, y doña Mónica Mª Kordura Rothweiler, y dado que el último día (el 11 de abril de 1999) fue inhábil, en aplicación del artículo 48.3 de la Ley 30/1992, el plazo se entenderá prorrogado al primer día hábil siguiente y en consecuencia procede admitir los referidos recursos ordinarios que se interpusieron el 12 de abril de 1999.
  
En relación con el recurso formulado por don Rolf Eisele, conviene manifestar que el plazo establecido para interponer el recurso ordinario viene fijado en el artículo 114.2 de la Ley 30/1992, en relación con el artículo 48.2 de la referida Ley 30/1992, siendo de un mes a contar desde la publicación y en consecuencia, siendo la última publicación 11 de marzo de 1999, el plazo concluía el 12 de abril de 1999 (ya que el día 11 de abril fue inhábil), y en el presente caso resulta patente su extemporaneidad porque su interposición el día 18 de mayo de 1999 excedió del plazo legalmente establecido. Y fuerza a declarar su inadmisibilidad por haber devenido firme y consentido el acuerdo recurrido, sin que quepa formular otras consideraciones sobre el fondo de las cuestiones planteadas por el recurrente, al estar prohibida la anulación de un acto firme por vía de resolución de un recurso extemporáneo (STS 11 de marzo de 1967, 12 de mayo de 1969, 19 de abril de 1983, 9 de marzo de 1987, 3 de octubre de 1990, 15 de junio de 1993, 18 de enero de 1996, 13 de octubre de 1997 y 30 de abril de 1998, entre otras). De modo que no cabe más resolución que declarar que concurre, por extemporaneidad, causa de inadmisión del presente recurso ordinario.
  
Los presentes recursos ordinarios tienen una íntima conexión e identidad sustancial entre sí, por lo que procede su acumulación, de conformidad con lo establecido en el artículo 73 de la Ley 30/1992, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
Segundo. En los recursos ordinarios de doña Mónica Mª Kordura y la entidad mercantil Cala Baladrar, SA, se alega, en síntesis, lo siguiente:
  
1. Incompetencia del concejal delegado de Urbanismo, que somete a información pública el citado plan especial cuando la competencia es del Ayuntamiento Pleno y en consecuencia el referido acto es nulo de pleno derecho.
  
2. Alteración de la calificación de los terrenos que pasan de suelo urbano residencial, por el Plan General de Ordenación Urbana de Benissa, a suelo dotacional mediante el referido plan especial.
  
3. Y la inclusión de los terrenos en el ámbito del plan especial carece de justificación y es contraria a las determinaciones del Plan General de Ordenación Urbana de Benissa.
  
Respecto a la incompetencia señala en el punto primero, incurriendo en un supuesto de nulidad de pleno derecho, hemos de manifestar que para que opere la nulidad absoluta, la incompetencia ha de ser manifiesta, y como ha señalado la jurisprudencia del Tribunal Supremo, entre otras, sentencias de 30 de octubre y 10 de noviembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «Es incompatible, como ha establecido la jurisprudencia, la exigencia de que sea manifiesta la incompetencia, con cualquier interpretación jurídica o exigencia de esfuerzo dialéctico, como corresponde a la semántica del adverbio empleado en el precepto». El citado requisito legal no concurre en el presente supuesto.
  
Por otra parte el Ayuntamiento de Benissa, en su informe de 9 de junio de 1999, señala que tras la modificación introducida por la Ley 11/1999, de 21 de abril, de la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases de Régimen Local, mantiene sólo la competencia del Pleno para aprobaciones iniciales asimilables al sometimiento a información pública sólo para el planeamiento general, siendo por el contrario competencia de la Alcaldía y delegable el ordenar la publicación de acuerdos adoptados por el Pleno. Además, se cita la Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Madrid de 25 de octubre de 1996, que dice: «El Tribunal Supremo ha declarado la inutilidad de una retroacción de lo actuado para proceder en forma, cuando con la subsanación de defecto sólo se conseguiría dar ocasión de alegar a quienes ya lo habían hecho y que posiblemente se volvería a rechazar lo que, alegado precedentemente, no fue tomado en consideración».
  
En definitiva, en el presente supuesto no estamos ante una nulidad de pleno derecho por los motivos expresados anteriormente, sino en un caso de anulabilidad y por lo tanto subsanable, y habiendo sido convalidado el referido acto mediante acuerdo de 17 de febrero de 1997, del Ayuntamiento Pleno de Benissa, procede desestimar la referida alegación.
  
Con relación a la alteración de la calificación jurídica de los terrenos, que pasa de suelo urbano residencial a dotacional público (equipamientos), hemos de señalar que, en primer lugar, se ha mantenido la clasificación de suelo urbano (excepto en unas pequeñas porciones que han pasado a suelo no urbanizable de especial protección) que establecía el plan general de ordenación urbana vigente, según dispone el artículo 7 del plan especial de la Franja Litoral de Benissa.
  
En segundo lugar, el plan nunca es un instrumento estático, encerrado en sí mismo, sino muy al contrario susceptible de apertura dinámica al cambio, en la medida en que puede ser objeto de modificación o revisión. Alteraciones estas que se subsumen dentro de lo que se ha venido terminando ius variandi, que es algo inherente a la potestad de planificación. Su fundamento se encuentra en la necesidad de adaptar las previsiones urbanísticas a las cambiantes exigencias de la realidad, modulando las respuestas a los nuevos requerimientos que demanda el espacio físico urbano. Así lo ha declarado reiteradamente la jurisprudencia del Tribunal Supremo en sentencias cuya cita es ociosa, pero entre las que podía mencionarse las siguientes: Sentencia de 24 de septiembre de 1989, 24 de febrero de 1984, 6 de febrero y 3 de abril de 1990, 8 de mayo de 1992, 15 de abril de 1992, de 25 de mayo de 1996, de 17 de junio de 1997, de 20 de octubre de 1997 y de 19 de febrero de 1998.
  
Esta misma jurisprudencia se ha preocupado de fijar los principios operativos a través de los cuales se actualiza aquella potestad; uno de ellos, no es sino el del interés general, en el que constitucionalmente se ancla todo el quehacer de la administración pública, «al servir con objetividad los intereses generales» (art. 105 de la Constitución Española). De aquí la justificación del sacrificio que muchas veces se pone no sólo a simples expectativas, sino a titularidades dominicales; de aquí, la objetivación de los poderes dominicales y la modulación de su ejercicio. Los planes, dice el Tribunal Supremo en Sentencia de 19 de febrero de 1987, «no se trazan en función de los propietarios del suelo, sino de los ciudadanos y de las necesidades colectivas». Corolario de aquel principio resulta el que algún sector de la doctrina ha denominado pro-equipamiento, conforme al cual todo aquel contenido de los nuevos planes que atienda o pretenda cubrir déficits, estableciendo nuevas dotaciones urbanísticas (viales, zonas verdes, centros docentes), goza de fuerte presunción de legalidad, (así Sentencias de 30 de junio de 1980 y 21 de febrero de 1984). De esta manera, ante una determinación de este tipo, el mantenimiento de la calificación, aunque no deviene irresistible, justifica suficientemente la reforma.
  
Por último, respecto a la cuestión de que no se justifica la inclusión de los terrenos en el ámbito del plan especial y no se ajusta a las determinaciones del Plan General de Ordenación Urbana de Benissa, cabe argumentar lo siguiente:
  
a) Los objetivos del plan especial se detallan en la memoria justificativa del mismo y son los siguientes:
  
- Creación de áreas dotacionales públicas y zonas verdes en el ámbito de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuaciones para la mejora de la accesibilidad y uso público de dichas áreas.
  
- Reservar suelo para la conexión de todas las dotaciones por el frente costero.
  
- Protección de las microrreservas botánicas.
  
- Adaptar el planeamiento de la zona costera a la legislación vigente: Ley de Costas, Ley de Aguas y Ley de la Generalitat Valenciana sobre el Suelo No Urbanizable.
  
b) La Dirección General de Costas del Ministerio de Medio Ambiente, en su informe de 14 de enero de 1999, muestra su conformidad con los criterios de clasificación hechos por la autoridad urbanística, habida cuenta que a la administración del estado le corresponde la gestión, tutela, policía y vigilancia del dominio público marítimo terrestre y, al destinar esos suelos a zona verde y sendero litoral, el citado dominio público marítimo-terrestre queda más protegido que con cualesquiera otros usos en estas zonas.
  
c) La posibilidad de modificar el plan general mediante un plan especial está expresamente prevista en el artículo 12.E) de la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de la Actividad Urbanística (en adelante LRAU), que establece: «Planes especiales, que ?en desarrollo, complemento o, incluso, modificación del planeamiento general y parcial- cumplen cualquiera de los siguientes cometidos: crear o ampliar reservas de suelo dotacional; definir y proteger las infraestructuras o vías de comunicación, el paisaje o el medio natural; adoptar medidas para la mejor conservación de los inmuebles de interés cultural o arquitectónico; concretar el funcionamiento de las redes de infraestructuras; y vincular áreas o parcelas, urbanas o urbanizables, a la construcción o rehabilitación de viviendas sujetas a algún régimen de protección pública cuando el plan general se hubiera limitado a prever su destino residencial». Y asimismo, dicha posibilidad está prevista en el artículo 24 de la LRAU y actualmente también el artículo 86.1 del Decreto 201/1998, de 15 de diciembre, del Gobierno Valenciano, por el que se aprueba el Reglamento de Planeamiento de la Comunidad Valenciana (en adelante RPCV).
  
Finalmente, la entidad mercantil Cala Baladrar, SA, alega que tiene concedida licencia de obras en los referidos terrenos. A este respecto, el Ayuntamiento de Benissa, en su informe de 9 de junio de 1999, manifiesta que las referidas licencias de obras fueron caducadas mediante acuerdos de la Comisión de Gobierno de 1 de marzo de 1994 y 25 de octubre de 1994, y dichas resoluciones administrativas, por ser consentidas y no recurridas, devienen firmes.
  
Tercero. El recurso formulado por don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, se fundamenta, en síntesis, en los mismos argumentos expuestos en los anteriores recursos, por lo que a fin de evitar reiteraciones y en aras a la concisión de la presente resolución, no remitimos a lo expuesto anteriormente, y además alega la falta de la evaluación o estimación ambiental y la inviabilidad técnica y económica del plan especial.
  
Ante las citadas alegaciones, hacemos las consideraciones siguientes:
  
a) La Conselleria de Medio Ambiente, en su informe de 15 de octubre de 1996, considera innecesario que se someta el referido plan especial al trámite de estimación de impacto ambiental.
  
Los artículos 28.1.d) y 43.2 de la LRAU exigen la declaración de impacto ambiental si se reclasifica suelo no urbanizable, circunstancia que no concurre en el presente supuesto, por cuanto el plan especial no modifica las clasificaciones de suelo del Plan General de Ordenación Urbana de Benissa, excepto en lo exigido por la Ley de Costas, la Ley de Aguas y la Ley de la Generalitat Valenciana sobre el Suelo No Urbanizable, que únicamente implican la conversión de algunas porciones de suelo urbano y urbanizable en suelo no urbanizable de especial protección.
  
Por otra parte, conviene manifestar que consta en la documentación del plan especial un estudio de entorno natural.
  
b) En la documentación del plan especial, no consta un «estudio económico-financiero», puesto que carece de trascendencia su redacción en un plan especial de las características como las del que nos ocupa (cuya finalidad primordial es proteger el paisaje y el medio ambiente). A mayor abundamiento, la LRAU ha suprimido la exigencia de dicho estudio económico en la documentación de los planes, manteniendo únicamente en los planes generales, según establece el artículo 27.1.B) de la LRAU: «Los planes generales que afecten a grandes poblaciones, según reglamentariamente se definan, deberán analizar, en su memoria, el tráfico, la movilidad y el transporte, así como evaluar críticamente las posibles implicaciones económicas y financieras del plan». Dichos requisitos no concurren en el presente supuesto, y actualmente el artículo 91 del RPCV tampoco exige el mencionado «estudio económico-financiero» con relación a los planes especiales.
  
Todo lo expuesto nos lleva a desestimar los presentes recursos ordinarios, excepto el recurso interpuesto por don Rolf Eisele, que procede inadmitir por extemporáneo.
  
Cuarto. El conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes es competente para la resolución de los recursos ordinarios interpuestos conforme a lo establecido en el artículo 114 y concordantes de la Ley 30/1992, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y Procedimiento Administrativo Común, y el artículo 14.2 del Decreto 77/1996, de 16 de abril, del Consell, por el que se aprueba el Reglamento de Órganos Urbanísticos de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos los preceptos legales citados y demás de general y pertinente aplicación, resuelvo:
  
Primero
  
Desestimar los recursos ordinarios interpuestos por don Salvador M. Ferrando Pérez, actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA; doña Mónica María Kordura Rothweiler; don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998, por el que se aprobó definitivamente el plan especial de la Franja Litoral del municipio de Benissa.
  
Segundo
  
Inadmitir por extemporáneo el recurso ordinario interpuesto por don Rolf Eisele, contra el referido Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de 8 de junio de 1998.
  
Contra la presente resolución, que pone fin a la vía administrativa, se podrá interponer recurso contencioso-administrativo, ante la Sala de lo Contencioso del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, en el plazo de dos meses, contados desde el día siguiente a la notificación o publicación de la misma, de conformidad con lo previsto en los artículos 10 i 46 de la Ley Reguladora de la Jurisdicción Contenciosa Administrativa, de 13 de julio de 1998. Todo ello, sin perjuicio de que se pueda ejercitar cualquier otro recurso que se estime oportuno.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML