Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7064, del 10-07-2013 (2013/7105)

RESOLUCIÓ de 15 de maig 2013, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa novament l'expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, el santuari de Nuestra Señora de Monserrate, situat en el terme municipal d'Orihuela (Alacant) i s'obri un període d'informació pública.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7064

Data del DOGV
:   10-07-2013

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2013/7105

CVE


Data del document
:   15-05-2013

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 15 de maig 2013, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa novament l'expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, el santuari de Nuestra Señora de Monserrate, situat en el terme municipal d'Orihuela (Alacant) i s'obri un període d'informació pública. [2013/7105]  
Vista la sol·licitud de declaració del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela com a bé d'interés cultural, formulada per l'Il·lm. Sr. Antonio García-Molina Riquelme, germà major laic i president de la Molt Il·lustre Cofradía de Nuestra Señora de Monserrate.   
Vistos, així mateix, els informes emesos pels servicis tècnics de la Direcció General de Cultura i els informes favorables a la declaració emesos al seu dia pel Consell Valencià de Cultura i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, entitats que gaudixen de la consideració d'institucions consultives de la Generalitat en matèria de patrimoni cultural, de conformitat amb el que establix l'article 7 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Considerant que per a atendre el que s'ha sol·licitat, i segons el que disposa l'article 27.7 de l'esmentada llei, es requerix la incoació d'un nou expedient respecte del ja iniciat mitjançant una resolució, de 4 de març de 2008, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià (DOCV 07.05.2008).   
Segons el que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, esta Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, que té competència en esta matèria, ha resolt:   
  
  
Primer  
Incoar novament l'expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de monument, a favor del santuari de Nuestra Señora de Monserrate d'Orihuela, i encomanar-ne la tramitació a la Direcció General de Cultura d'esta Conselleria.  
  
Segon  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure este, les seues parts integrants, pertinences i accessoris per a una identificació més perfecta, així com delimitar el seu entorn de protecció i fixar les normes de protecció del bé i el mencionat àmbit en els annexos que s'adjunten a la present resolució.   
  
Tercer  
En compliment del que s'establix en l'article 27.3 de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament d'Orihuela i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36 en relació amb el 27.4 de la llei, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en el seu entorn, ha de ser autoritzada preceptivament per la Direcció General de Cultura de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport amb caràcter previ a la seua realització i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan esta siga preceptiva, així com qualsevol canvi d'ús en l'immoble a què es contrau la present incoació, d'acord amb el que establix l'art. 36.2 de l'esmentada llei.  
  
  
Quart  
La present incoació, segons el que establix l'article 33 de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les mencionades actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual i, de conformitat amb la limitació temporal continguda en el paràgraf segon de l'article 33 de la Llei 4/98, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es resoldran després de la declaració.   
No obstant això, la Direcció General de Cultura podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció establides en esta resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general hagen de realitzar-se inajornablement, de conformitat amb el que establix el paràgraf primer del dit article.   
  
  
Quint  
D'acord amb el que preveu l'article 86 de la Llei 30/92, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública a fi que totes les persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació d'esta resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Cultura, av. de la Constitució núm. 284, de València.  
  
  
Sext  
Que en compliment del que disposa l'article 27.3 de la llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat amb el mateix fi.  
  
Sèptim  
Que la present resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 15 de maig de 2013.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: María José Catalá Verdet.  
  
  
ANNEX I  
  
I. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
  
1. Denominació  
a) Principal: santuari de Nostra Senyora de Monserrate.  
b) Secundàries: santuari de la Mare de Déu de Monserrate.   
  
2. Descripció (basada principalment en el llibre Arte e iconografía de Nuestra Señora de Monserrate en la diócesis de Orihuela).  
a) Immoble objecte de la declaració  
El santuari de Nostra Senyora de Monserrate es troba situat extramurs de la ciutat, en el barri denominat Raval Roig o Rabaloche. Allotja la patrona de la ciutat i la seua història s'hi troba indissolublement unida des d'abans de ser reconquistada pels cristians. La seua arquitectura és grandiosa i pertany al barroc amb influències ja del neoclàssic.  
  
Pascual Madoz descriu el santuari en el seu Diccionario geográfico estadístico histórico, del 1845, com el més important de la ciutat d'Orihuela: «La de Ntra. Sra. de Monserrate es sin duda la de más importancia; ya por su antigüedad, ya por la grandiosidad del edificio; su imagen se veneraba en tiempo de los sarracenos por los cristianos reunidos en el arrabal Roig e iglesia de San Juan bajo el título de Ntra. Sra. de la Puerta, y por temor de alguna profanación fue escondida debajo de una campana y encontrada por el año 1306. Los catalanes que poblaron la ciudad después de la conquista la titularon de Monserrat, y aunque los monjes de Cataluña de su orden se opusieron a ello, lo decidió a favor de Orihuela el Papa Sixto IV en 12 de agosto de 1483. Por de pronto le edificaron una ermita en el mismo sitio que fue hallada, que es el propio que ocupó la mencionada parroquia de San Julián, y que todavía se conserva en una de las capillas de la nueva iglesia; esta se construyó a mediados del siglo xviii, sacando su puerta y fachada principal a la plaza del mismo nombre. Es tan capaz, que sobre una gran nave tiene seis capillas por cada lado con sus respectivos altares, sosteniendo sus cuatros torales una grande y hermosa media naranja; el retablo del altar mayor es de madera, si bien una obra completa: tiene órgano, púlpito, sacristía muy espaciosa y dos torres principales de sillería, con una provisional que sostiene tres campanas. En esta ermita hay fundada una cofradía compuesta de mayor de los habitantes de la ciudad, su huerta y campo: la imagen es la patrona de la población, y cuando ocurre alguna calamidad pública se lleva en procesión a la catedral, donde se coloca junto al altar mayor. Todos los años se celebra su festividad y novenario en dicha catedral, que principia en 8 de septiembre haciendo repique de campanas, fuegos artificiales y otras diversiones públicas».  
  
Cronologia  
L'origen de la Mare de Déu de Montserrat, a l'advocació de la qual es dedica el santuari, no està provat, però hi ha tradicions diverses, una de les quals indica que va ser esculpida per sant Nicodem i portada a Orihuela per sant Trifó (deixeble de sant Jaume Apòstol); una altra és una crònica que assevera que van ser els gots, i que estos van construir una capella per a la seua devoció.   
La veritat és que quan Orihuela va ser presa pels musulmans ja existia la parròquia de Sant Julià, on es venerava la imatge de la porta, que és la mateixa que hui es venera sota l'advocació de Montserrat.   
  
La imatge va ser amagada durant l'esmentada ocupació, i una vegada reconquistada, els cristians van decidir buscar la imatge de la Mare de Déu. Un manuscrit del 1310 relata que eixe any, el so subterrani d'una campana fou sentit durant tres nits consecutives al peu de la muntanya del castell, en la part occidental, enfront del llit del riu Segura.   
Foradant la penya hi van trobar la imatge de la Mare de Déu de fusta d'olivera de 42 cm d'alçària i asseguda en una cadira; segons diversos manuscrits, en el moment de ser trobada duia un xiquet en la mà, que tenia un pardalet en els dits i estava vestit de vermell amb mantell blau.  
Per sorteig entre les denominacions proposades per les colònies de catalans, valencians i aragonesos residents en la ciutat, va eixir el nom de Montserrat. Posteriorment, els pares benets del convent de Montserrat de Catalunya van mantindre un plet pel títol de la imatge. Per sentència del papa Sixt IV, el 12 d'agost de 1483 el nom va ser castellanitzat a Monserrate i creada una advocació nova.  
A partir d'este moment, el seu primer santuari tenia l'altar major en el lloc que ocupa la capella de Crist actual. Darrere d'esta s'hi observa una concavitat en la muntanya, feta a pic, que s'anomena cova de la Mare de Déu i que és el lloc on va estar oculta la imatge.   
El 15 d'agost de 1748, un terratrèmol va causar l'enfonsament de gran part del temple i la imatge de la Mare de Déu de Monserrate va ser traslladada a la catedral. A l'abril de l'any 1750, quan era bisbe de la diòcesi Juan Elías Gómez de Terán, es van començar les obres de l'actual temple sobre l'anterior, que fou acabat el 1775. El 1776 va tornar la imatge a la nova església.  
Durant els segles xvi i següents va augmentar la devoció popular fins a ser declarada, al principi del segle xvii, copatrona de la ciutat; esta declaració va ser confirmada canònicament pel Vaticà el 1920.  
  
Descripció de l'immoble  
La nova església és de planta de creu llatina i conserva restes del temple primitiu al costat de l'evangeli del creuer, on hi ha el retaule original del segle xvi, en la capella de la Troballa.   
L'antic temple de Sant Julià estava orientat al nord-sud; el presbiteri es trobava en esta orientació i l'accés quedava en una posició oposada, a migdia. Per mitjà d'esta posició es podia aconseguir la comunicació amb l'antiga Casa de Misericòrdia, hui desapareguda, que estava en posició contigua al santuari.   
La planta de l'edifici que constituïx el temple actual està inscrita en un rectangle l'eix longitudinal del qual té orientació nord-sud, i té l'accés en la posició meridional. Té una nau única dividida en cinc trams. Els alçats alternen els buits, coronats amb arcs de mig punt, amb les agulles massisses que arranquen d'un sòcol de pedra negra, als quals s'adossen pilastres amb capitell d'orde corinti. Per damunt hi ha un potent entaulament amb el fris adornat, que és coronat amb una cornisa de volada considerable. L'espai es tanca amb una volta de canó contínua articulada per mitjà d'arcs torals que coincidixen amb l'eix de les pilastres. En la volta s'hi instal·len les llunetes que permeten l'obertura de les finestres, necessàries per a la il·luminació interior.  
El tram de la nau té capelles laterals, situades entre contraforts, que, al seu torn, queden comunicades entre si per mitjà d'estretes perforacions practicades en els mencionats elements estructurals portadors. Dels cinc trams en què es dividix la nau, el primer, al costat de l'accés, és més estret; allí les capelles laterals van ser substituïdes per les torres en forma de prisma quadrat, on s'ubiquen les campanes en un cos superior.  
  
Les capelles laterals tenen planta quadrada. Cada una té al fons un altar en forma de retaule. La capella de la banda de llevant, situada al costat del creuer, conserva la porta que, al seu dia, devia connectar amb la Casa de Misericòrdia.  
El creuer oferix més amplitud, i el corona una cúpula de mitja taronja que recolza directament, sense la transició del tambor, sobre els quatre arcs torals. L'intradós està teginat mitjançant una divisió que recorda la disposició de les cúpules de l'antiguitat de Roma, en especial el Panteó.  
Al presbiteri es troba la capella major. L'altar major és un enorme retaule, esculpit per Josep Puchol en la segona mitat del segle xviii.  
  
La nau transversal acaba amb una volta de canó contínua articulada pels arcs torals; la de ponent correspon a l'antic edifici de Sant Julià, en la testera del qual es troba el retaule que presidix la capella.  
  
Al costat d'esta capella, darrere del presbiteri, es troba la sagristia, composta de diverses estances. Una d'estes és una nau longitudinal formada per una volta de canó contínua articulada per arcs torals. Dóna pas a una capella la il·luminació de la qual entra per les finestres situades en l'espai interior dels arcs torals, sobre els quals, al seu torn, descàrrega una cúpula de mitja taronja amb huit nervis. Les parets estan emblanquinades amb algeps blanc, pintat amb sanefes lineals i motius vegetals de color blau, amb alguns retocs en groc blanquinós i cornises que simulen marbre.  
Adossada al presbiteri de la nau principal, hi ha una escala d'una certa amplitud, formada per dos trams en angle, que conduïx a les sales superiors, on es troba el cambril nou de la Mare de Déu de Monserrate. Al seu costat hi ha diverses estances i la capella alineada amb l'eix de la nau principal. Esta capella disposa d'un altar amb una gran profusió decorativa barroca, paviment ceràmic policromat i decoració de fusta i escaiola.  
  
El retaule de la Troballa  
Es troba a la capella de la Troballa, i està datat el 1690 i és d'estil barroc. En la part inferior es troba la cova on es va trobar la Mare de Déu, i en el seu cambril s'hi posava l'antiga Mare de Déu de Monserrate.  
El retaule consta de banc o predel·la i dos cossos superiors, el primer dividit en tres carrers estructurats per columnes salomòniques, i el segon compost per un carrer coronat per un frontó partit amb l'emblema de la Mare de Déu de Monserrate.  
En la predel·la es troben les teles El naixement de Crist i L'adoració dels reis, obres del segle xvi. En el centre s'obri un arc que dóna accés a la cova de la Troballa, que conté la imatge de la Mare de Déu en l'interior de la campana.  
En el carrer central del primer cos hi ha un gran buit on dóna el cambril de planta poligonal, en què, en l'actualitat, es venera la imatge del Crist de la Bona Mort.  
En els carrers laterals es troben les imatges de sant Ramon i sant Pasqual, adquirides el 1946. En el cos superior s'ubica la tela de la Coronació de la Mare de Déu, flanquejada per columnes salomòniques.  
  
  
El retaule major  
És un gran retaule d'estil rococó amb gran recarregament decoratiu i gran moviment amb entrants i ixents.  
La seua estructura compositiva es pot dividir en tres parts: la primera és la base; la segona, la part central, amb tres carrers formats per pilars d'orde gegant, on s'ubica, enmig, l'arc de mig punt que conté el cambril nou, i la tercera, l'àtic del retaule.  
S'alça sobre una base plana de marbre negre amb grans plaques de jaspi de Novelda. Al centre de l'altar s'ubica un templet de fusta sobre quatre columnes daurades sobre plints i amb capitells compostos coronats per un frontó partit.   
En el primer cos es troben, en els carrers laterals, dos escultures de mida quasi natural de les altres dos patrones d'Orihuela: les santes Justa i Rufina.  
  
Les fatxades  
En l'immoble són perceptibles dos fatxades. La principal està situada a la via pública que correspon a l'orientació a ponent. Presenta unitat en l'aspecte, però s'han de diferenciar dos trams superposats en vertical. L'inferior oferix una alçària considerable, fet amb carreus grans i regulars. Els laterals de les torres oferixen un lleuger ressalt sobre el tram central. Ací es troba l'obertura d'entrada, remarcat per mitjà d'una portada retaule, format per un pis inferior i un àtic superposat. El pis inferior oferix un pedestal o basament comú amb sengles columnes exemptes als costats de l'obertura d'accés i pilastres en els laterals exteriors. Els quatre elements tenen capitells d'orde corinti. Per damunt recolza un entaulament amb frontó partit de costats corbats. L'àtic s'emmarca per mitjà de sengles columnes disposades sobre les de nivell inferior. Cap a l'interior hi ha dos pilastres, de manera que s'invertix l'orde del cos inferior. A la cartel·la central hi ha un motiu en baix relleu amb l'anagrama de la Mare de Déu. Corona l'àtic un entaulament d'escassa rellevància i un frontó partit que recolza sobre les columnes. Per damunt de l'entaulament, i entre els costats del frontó, hi ha una finestra emmarcada per una motlura molt plana, acabada amb un element, a manera de guardapols, corbat.  
  
En l'estil, el pòrtic evidencia la influència d'un cert neoclassicisme, propi del moment de la realització. Amb tot, hi ha encara una certa influència del barroc, tal com evidencia la jerarquització dels elements plans adossats als murs, a més d'aquells exempts. Utilitza la varietat en els elements petris, amb la combinació de pedra blanca i negra, a més de les incrustacions amb marbres de diferents colors.  
  
En el tram superior de la fatxada, el mur és de maçoneria, i el revestiment extern és un arrebossat de morter. La secció horitzontal del cos de la torre és més reduïda, igual que el tercer, on se situen les campanes. El tram central oferix un immafront format per un perfil en corba. A més alçària sobreïx el que servix de coronament de la nau central, que seguix igualment una sèrie de giragonses.   
  
La fatxada de migdia és un element pla i opac, resolt amb fàbrica de carreuat. Arriba a l'alçària del cos inferior de la fatxada principal. Per damunt hi ha els contraforts, formats per prismes prims, de la nau central.   
En esta fatxada de migdia hi ha una segona porta, de traçat més modest. L'obertura està emmarcada per mitjà d'una motlura d'escàs relleu i entitat. Sobre esta, un frontó que es corba en el tram central permet la col·locació de l'escut amb el lema de la Mare de Déu de Monserrate, la roca i la serra.  
En el cantó, als peus de la torre sud, hi ha un gran escut amb les armes del bisbe Juan Elías Gómez de Terán.  
  
b) Parts integrants  
Nau principal i capelles adjacents.  
Creuer i braços, restes de la primitiva església de Sant Julià.  
Sagristia i antisagristia.  
Portades amb els escuts del santuari i escut del bisbe Gómez de Terán.  
Capella de la Troballa amb la cova de la Troballa.  
Cambril antic darrere de la capella de la Troballa, amb escala des de la sagristia.  
Cambril nou, vestidor de la Mare de Déu i escala d'accés, darrere del presbiteri.  
Cripta.  
  
c) Elements ornamentals integrants, pertinences i accessoris:  
c.1. Elements integrants  
- Orgue. Fusta i metall. Obra de Juan Amezua. 1872. Número d'identificació: 03.34.099-023-0001.  
- Conjunt de sis penjants, en la volta de la nau i l'absis, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0002 (representa l'anagrama de Maria; són dos penjants), 03.34.099-023-0003 (representa la creu de sant Jaume), 03.34.099-023-0004 (representa les armes d'Orihuela), 03.34.099-023-0005 (representa una campana), 03.34.099-023-0006 (representa un mont serrat).  
- Penjant que representa una rosa, en la volta del creuer, costat de l'epístola, d'algeps daurat i policromat (750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0007.  
- Conjunt de catorze medallons, sobre els arcs de les capelles laterals i dels accessos a la sagristia i al magatzem, d'algeps platejat, daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0008 (representa una palmera), 03.34.099-023-0009 (representa un espill), 03.34.099-023-00010 (representa una torre), 03.34.099-023-00011 (representa una font), 03.34.099-023-0012 (representa una assutzena), 03.34.099-023-0013 (representa una porta), 03.34.099-023-0014 (representa el sol), 03.34.099-023-0015 (representa la lluna), 03.34.099-023-0016 (representa una estrela), 03.34.099-023-0017 (representa un roser), 03.34.099-023-0018 (representa un pou), 03.34.099-023-0019 (representa una torre), 03.34.099-023-0020 (representa un tron) i 03.34.099-023-0021 (representa un xiprer).  
- Ornamentació escultòrica de l'interior de la cúpula i el tambor que representa motius geomètrics i vegetals, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0022 (cúpula) i 03.34.099-023-0023 (tambor).  
- Conjunt de dotze capitells de pilastra d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0024 (representa una au; en són dos), 03.34.099-023-0025 (representa un mont serrat; en són dos), 03.34.099-023-0026 (representa l'anagrama de Maria coronat i sostingut per querubins; en són dos), 03.34.099-023-0027 (representa un pelicà; en són quatre) i 03.34.099-023-0028 (representa la creu de sant Jaume; en són dos).  
- Conjunt ornamental del retaule de l'altar major, d'algeps tallat, daurat i platejat, obra de Josep Puchol Rubio (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0039 (retaule), 03.34.099-023-0029 (medalló amb representació escultòrica de l'Anunciació), 03.34.099-023-0030 (medalló amb representació escultòrica de la Visitació), 03.34.099-023-0031 (escultura exempta que representa santa Justa), 03.34.099-023-0032 (escultura exempta que representa santa Rufina), 03.34.099-023-0146 (oli sobre tela bocaport que representa l'exaltació de la Mare de Déu de Monserrate, d'autor desconegut, 1806), 03.34.099-023-0275.00 (conjunt escultòric al·legòric de la troballa de la Mare de Déu de Monserrate, presidit per la Glòria Divina).   
  
- Ornamentació escultòrica amb l'anagrama de Maria, sobre la porta d'accés al magatzem, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0033.  
- Ornamentació escultòrica amb l'escut de Monserrate, sobre la porta d'accés a la sagristia, d'algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0034.  
- Parella de piques d'aigua beneïda de marbre roig de Novelda (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0035.  
- Penjant de la cúpula, de fusta tallada, daurada, platejada i policromada (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0036.  
- Parella de grues que representa un àngel, de ferro forjat, daurat i platejat (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0037.  
- Parella de grues que representa un pardal, de ferro forjat i daurat (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0038.  
- Conjunt de quatre olis sobre tela de les petxines, obra d'Antonio de Villanueva. Circa 1776-1780. Número d'identificació: 03.34.099-023-0040 (representa sant Ambrosi), 03.34.099-023-0041 (representa sant Agustí), 03.34.099-023-0042 (representa sant Gregori el Gran), 03.34.099-023-0043 (representa sant Jeroni).  
- Cancell del presbiteri de bronze daurat (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0049.  
- Altar d'obra del creuer sota l'advocació de sant Josep, costat de l'epístola, de marbre, fusta i algeps daurat i policromat (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0050.  
- Làpida sepulcral de la casa de José Soler del Olmo Bueno y Leonís (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0051.  
- Parella de portes d'accés a la sagristia des del creuer i el presbiteri, de fusta i ferro forjat (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0052.  
- Trona de fusta policromada i marbre roig de Novelda (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0053 (base) i 03.34.099-023-0217 (tornaveu; l'ampit és de postguerra).  
- Altars d'obra, de fusta i algeps daurat i policromat, sota les advocacions de sant Ignasi de Loiola, sant Francesc Xavier i sant Gaietà (s. xviii-xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0055.  
  
- Altar d'obra, de fusta i algeps colrat i policromat, sota l'advocació de sant Cristòfol (mitjan s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0056.  
- Barana del cor de fusta policromada i daurada (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0057.  
- Altar d'obra, de fusta i algeps, policromat i daurat, sota l'advocació de santa Rita, en la capella de la Troballa (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0058.  
- Altar d'obra, de fusta i algeps, policromat i daurat, sota l'advocació de la Mare de Déu del Remei, en la capella de la Troballa (s. xviii-xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0059.  
- Làpida sepulcral de Juan Joseph Fernández. 1758. Número d'identificació: 03.34.099-023-0060.  
- Porta d'accés principal. Fusta i ferro forjat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0061.  
- Porta d'accés al creuer, en el costat de l'epístola. Fusta i ferro forjat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0062.  
  
- Parella de portes d'accés als campanars des dels peus del temple, de fusta i ferro forjat (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0063 (costat de l'epístola) i 03.34.099-023-0064 (costat de l'evangeli).  
  
- Porta d'accés al creuer, costat de l'evangeli, de fusta i ferro forjat (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0065.  
- Portada arquitectònica de l'accés al creuer, costat de l'epístola, de pedra llavorada (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0066.  
- Conjunt del retaule de la capella de la Troballa, de fusta daurada i policromada, obra d'Antonio Caro, el Vell, escultor (atribució); Bartomeu Albert, pintor, i Francisco Heredia, daurador (1690). Números d'identificació: 03.34.099-023-0069.00 (retaule), 03.34.099-023-0069.01 (predel·la que representa, amb oli sobre taula, l'Adoració dels Reis, obra de Bartomeu Albert), 03.34.099-023-0069.02 (predel·la que representa la Nativitat en oli sobre taula, obra de Bartomeu Albert), 03.34.099-023-0069.03 (oli sobre taula que representa la coronació de la Mare de Déu de l'àtic del retaule), 03.34.099-023-0069.04 (oli sobre taula que representa angelots i motius vegetals en les bases de les columnes del retaule de la capella de la Troballa, obra de Bartomeu Albert).  
- Parella de grues amb cap de dragó, de ferro forjat i daurat (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0070.  
- Conjunt d'ornamentació pictòrica amb oli sobre tela de les llunetes i les petxines de la capella de la Troballa, atribuït al pintor Bartomeu Albert (circa 1690). Números d'identificació: 03.34.099-023-0071 (representa l'Assumpció de la Mare de Déu, sobre petxina), 03.34.099-023-0072 (representa la Pentecosta, sobre petxina), 03.34.099-023-0073 (representa l'esposori de la Mare de Déu, sobre petxina), 03.34.099-023-0074 (representa la presentació de Maria en el Temple), 03.34.099-023-0075 (representa l'Anunciació, sobre lluneta), 03.34.099-023-0076 (representa la Visitació, sobre lluneta), 03.34.099-023-0077 (representa l'exaltació de la Mare de Déu de Monserrate).  
  
- Conjunt d'ornamentació escultòrica en relleu de l'interior de la cúpula de la capella de la Troballa que representa motius vegetals i al·legòrics, d'algeps daurat i policromat (circa 1690). Números d'identificació: 03.34.099-023-0078.00 (conjunt), 03.34.099-023-0078.01 (escultura en relleu que representa un querubí amb un mont serrat), 03.34.099-023-0078.02 (representa un querubí amb un caragol de mar), 03.34.099-023-0078.03 (representa un escut amb una lluna), 03.34.099-023-0078.04 (representa un escut amb un sol) i 03.34.099-023-0078.05 (representa un escut amb estreles).  
- Finestra del cambril de la Mare de Déu. Fusta i ferro forjat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0087.  
- Paviment de taulellets, esmaltat i policromat, del Cambril de la Mare de Déu (1790-1795). Número d'identificació: 03.34.099-023-0125.  
- Paviment de taulellets, esmaltats i policromats, del Cambril de la Mare de Déu (1790-1795). Número d'identificació: 03.34.099-023-0126.  
- Porta d'accés al cambril de la Mare de Déu de fusta i ferro forjat (s. xviii ?fulles- i xx ?intradós de l'obertura?). Número d'identificació: 03.34.099-023-0130.  
- Conjunt de quatre medallons escultòrics en relleu de les petxines del cambril de la Mare de Déu, d'algeps daurat, platejat i policromat. Número d'identificació: 03.34.099-023-0132 (representa un mont serrat), 03.34.099-023-0133 (representa una campana), 03.34.099-023-0134 (representa l'anagrama de Maria), 03.34.099-023-0135 (representa una estrela).  
- Barana de l'escala d'accés al cambril de la Mare de Déu, de fusta tallada, colrada i policromada (s. xix i xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0136.  
- Aiguamans de pedra calcària llavorada amb figura antropomorfa (s. xvii-xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0139.  
- Pica baptismal de pedra calcària llavorada procedent, segons la tradició, de l'antiga església de Sant Julià (s. xiv-xv). Número d'identificació: 03.34.099-023-0140.  
- Calaixera de la sagristia de fusta i llautó (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0141.  
- Ornamentació d'algeps policromat del cupulí de la sagristia (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0142.  
- Portada arquitectònica tallada de pedra calcària i marbre roig i negre de l'ingrés principal al temple (1788-1789). Número d'identificació: 03.34.099-023-0147.  
- Escut heràldic del bisbe Gómez de Terán. Pedra llavorada (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0148.  
- Reixa de ferro forjat del cambril de la Mare de Déu (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0203.  
- Altar d'obra dels sants metges sant Cosme i sant Damià, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0212.  
- Altar d'obra de la Mare de Déu del Carme, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0213.  
- Altar d'obra del Sagrat Cor de Jesús, de fusta i algeps, policromat i daurat (mitjan s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0214.  
  
- Cambril del retaule de la capella de la Troballa. Fusta tallada, policromada i daurada amb vidriera emplomada. Obra de Josep Rufete, escultor. 1690. Números d'identificació: 03.34.099-023-0218.00 (conjunt del cambril), 03.34.099-023-0218.01 (floró del sostre), 03.34.099-023-0218.02 (fris i cornisa), 03.34.099-023-0218.03 (pilastres), 03.34.099-023-0218.04 (panells decoratius), 03.34.099-023-0218.05 (sis vidrieres) i 03.34.099-023-0218.06 (coberta).  
- Paviment de taulellets del cambril de la capella de la Troballa (1690). Número d'identificació: 03.34.099-023-0219.  
- Finestra de fusta amb ferratges de forja, sobre l'escala d'accés al cambril del retaule de la capella de la Troballa (1690). Número d'identificació: 03.34.099-023-0220.  
- Dos penells de ferro forjat. Coronen les torres campanar que flanquegen la fatxada principal del santuari (s. xviii-xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0221.  
- Medalló escultòric amb l'emblema de la Mare de Déu de Monserrate en marbre tallat, que presidix la portada principal (1788-1789). Número d'identificació: 03.34.099-023-0222.  
- Taulellets de la contrapetja de l'escala d'accés al cambril del retaule de la capella de la Troballa (1690). Número d'identificació: 03.34.099-023-0226.  
- Parella de grues de ferro forjat i daurat de la cornisa del presbiteri. Número d'identificació: 03.34.099-023-0238.  
- Grafits (textos i dibuixos) sobre les parets de l'escala d'accés al campanar. Número d'identificació: 03.34.099-023-0275.  
- Penjant de la volta del creuer, costat de l'evangeli, que representa motius vegetals i geomètrics. Algeps daurat i policromat (1750-1775). Número d'identificació: 03.34.099-023-0272.  
- Conjunt de huit penjants xicotets d'algeps daurat i policromat, situats en les voltes de la nau, el presbiteri i el creuer, que representen motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0273.00 (conjunt), 03.34.099-023-0273.01, 03.34.099-023-0273.02, 03.34.099-023-0273.03, 03.34.099-023-0273.04, 03.34.099-023-0273.05, 03.34.099-023-0273.06, 03.34.099-023-0273.07, 03.34.099-023-0273.08.  
- Conjunt de quatre capitells de pilastra d'algeps daurat situats en la volta del braç del creuer que dóna trànsit a la capella de la Troballa (1750-1775), en el costat de l'evangeli. Números d'identificació: 03.34.099-023-0274.00 (conjunt), 03.34.099-023-0273.01, 03.34.099-023-0273.02, 03.34.099-023-0273.03, 03.34.099-023-0273.04.   
- Conjunt de dos mitjos penjants xicotets d'algeps daurat i policromat, situats en les voltes del creuer, que representen motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0276.00 (conjunt), 03.34.099-023-0276.01, 03.34.099-023-0276.02.  
  
- Conjunt de dos penjants xicotets d'algeps daurat i policromat, situats en les voltes del creuer, que representen motius vegetals i geomètrics (1750-1775). Números d'identificació: 03.34.099-023-0277.00 (conjunt), 03.34.099-023-0277.01, 03.34.099-023-0277.02.  
  
- Campana Ave Maria, de bronze fos (circa 1450), de 26 cm de diàmetre i 12,5 kg, ubicada en la sagristia. Número d'identificació: 03.34.099-023-0278.  
- Campana Mare de Déu Monserrate, de bronze fos (1675), de 45 cm de diàmetre i 53 kg, ubicada en la torre campanar nord. Número d'identificació: 03.34.099-023-0279.  
- Campana María de Monserrate, de bronze fos (1776), de 71 cm de diàmetre i 207 kg, ubicada en la torre campanar nord. Número d'identificació: 03.34.099-023-0280.  
- Campana María de la Puerta, de bronze fos (fonedor: Vicente Domingo Rosas, 1890), de 68 cm de diàmetre i 182 kg, ubicada en la torre campanar sud. Número d'identificació: 03.34.099-023-0281.  
  
  
c.2. Pertinences o accessoris que s'han d'inscriure en la secció 1a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
- Conjunt de tretze olis sobre tela que representen l'apostolat, obra del pintor Marcos Valero (final s. xvii - inici s. xviii). Números d'identificació: 03.34.099-023-0044 (representa l'apòstol sant Pere), 03.34.099-023-0045 (representa l'apòstol sant Pau), 03.34.099-023-0162 (representa l'apòstol sant Tomàs), 03.34.099-023-0163 (representa l'apòstol sant Andreu), 03.34.099-023-0164 (representa l'apòstol sant Jaume), 03.34.099-023-0165 (representa l'apòstol sant Joan), 03.34.099-023-0166 (representa l'apòstol sant Jaume el Menor), 03.34.099-023-0167 (representa l'apòstol sant Felip), 03.34.099-023-0168 (representa l'apòstol sant Bartomeu), 03.34.099-023-0169 (representa l'apòstol sant Mateu), 03.34.099-023-0170 (representa l'apòstol sant Simó), 03.34.099-023-0171 (representa l'apòstol sant Judes Tadeu) i 03.34.099-023-0172 (representa l'apòstol sant Maties).  
  
- Oli sobre tela que representa un donant entre santa Caterina i sant Antoni Abat (s. xvii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0067.  
  
- Predel·la de retaule de fusta daurada i policromada amb figuració (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0068.  
- Baiard de la Mare de Déu de Monserrate, de fusta tallada, tornejada, daurada i platejada (1940-1950). Número d'identificació: 03.34.099-023-0079.  
- Parella de cirials de fusta tallada, tornejada, daurada, platejada i policromada (s. xvii- xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0080.  
- Peanya amb ornamentació escultòrica que representa un núvol i caps de querubins, de fusta tallada, daurada i policromada (s. xvii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0083.  
- Oli que representa sant Andreu amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0084.  
- Oli que representa la Immaculada Concepció amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0085.  
- Oli que representa sant Josep amb l'Infant, amb un marc de cornucòpia de fusta tallada i colrada (segona mitat del s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0086.  
- Calze de bronze i plata sobredaurada (1756). Número d'identificació: 03.34.099-023-0088.  
- Calze de plata sobredaurada (1759). Número d'identificació: 03.34.099-023-0089.  
- Calze de plata sobredaurada (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0090.  
- Creu d'altar de plata sobredaurada (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0091.  
- Conjunt de rentamans i aiguamans de plata cisellada, fosa i repujada, obra de Rafael Martos, argenter (Còrdova; segona mitat del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0093 (rentamans) i 03.34.099-023-0094 (aiguamans).  
- Joc de tres sacres de plata cisellada, repujada, encunyada i sobredaurada, obra de F. G. Senac, argenter (Múrcia; 1927). Número d'identificació: 03.34.099-023-0096.  
- Tern, brodats de fil d'or i plata sobre seda (s. xix-xx). Números d'identificació: 03.34.099-023-0098 (dalmàtica), 03.34.099-023-0099 (capa pluvial), 03.34.099-023-0100 (casulla) i 03.34.099-023-0101 (humeral).  
- Casulla, brodats de fil de seda sobre tissú de plata i espolí (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0102.  
- Vestit de l'Infant, brodats de fil d'or i plata sobre espolí (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0104.  
- Vestit de l'Infant, brodats de fil d'or i plata sobre otomà (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0105.  
- Vestit de l'Infant, brodats de fil d'or i aplicacions sobre tissú de plata (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-00106.  
- Vestit de l'Infant, passamaneria i brodats de fil de seda sobre espolí (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0107.  
- Vestit de l'Infant, passamaneria i brodats de fil de plata sobre tissú de plata (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0108.  
- Vestit de l'Infant, passamaneria i brodats de fil de seda sobre espolí (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0109.  
- Conjunt de l'antic vestit de rogatives de la Mare de Déu, passamaneria i brodats de fil d'or, lluentons, aplicacions de nacre i làmines de plata sobre ras de seda (primera mitat del s. xix). Números d'identificació: 03.34.099-023-0110 (conjunt), 03.34.099-023-0251 (mantell), 03.34.099-023-0252 (peto), 03.34.099-023-0253 (jupetí) i 03.34.099-023-0254 (vestit de l'Infant).  
- Conjunt de mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu, brodats de fil de seda sobre espolí (s. xix). Números d'identificació: 03.34.099-023-0111 (mantell), 03.34.099-023-0263 (peto) i 03.34.099-023-0264 (jupetí).  
- Conjunt de mantell i peto de la Mare de Déu donat per l'infant Carles Maria Isidre de Borbó, lluentons i brodats de fil d'or sobre tissú de plata laminat en bandes. Números d'identificació: 03.34.099-023-0112 (mantell) i 03.34.099-023-0248 (peto).  
- Mantell, peto i jupetí de París. Brodats de fil de plata, vidre, aplicacions metàl·liques i plaques d'or sobre tissú de plata (1742). Números d'identificació: 03.34.099-023-0113 (peto), 03.34.099-023-0270 (peto) i 03.34.099-023-0271 (jupetí).  
- Mantell de la Mare de Déu. Brodat de fil de seda i passamaneria sobre espolí (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0114.  
- Conjunt del vestit del besamantell de la Mare de Déu, brodat de fil de seda i passamaneria sobre espolí (s. xix). Números d'identificació: 03.34.099-023-0115 (mantell) i 03.34.099-023-0255 (vestit de l'Infant).  
- Calze de plata sobredaurada, obra de l'orfebre Caubote (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0120.   
- Calze de plata sobredaurada (final s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0121.   
- Calze de plata sobredaurada, obra dels orfebres León, B. Naval i R. Martos (punxó de Còrdova; segona mitat del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0122.   
- Conjunt d'estola i parelles de maniples i de collets, fil de plata i passamaneria sobre tissú de plata (s. xix). Números d'identificació: 03.34.099-023-0129 (conjunt), 03.34.099-023-0123 (maniple), 03.34.099-023-0124 (maniple), 03.34.099-023-0127 (estola) i 03.34.099-023-0128 (collets).  
- Peanya de la imatge de la Mare de Déu. Fusta tallada, policromada i daurada, obra de l'escultor Antoni Riudavets (1870). Número d'identificació: 03.34.099-023-0131.  
- Oli sobre taula que representa el Bon Pastor (s. xviii-xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0137.  
- Portapau de metall platejat (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0143.  
- Custòdia de plata i coure sobredaurats (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0144.  
- Oli sobre tela que representa santa Bàrbara (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0145.  
- Conjunt format per una imatge de vestir que representa la Mare de Déu de Monserrate i una imatge de l'Infant. Fusta tallada, platejada i policromada (s. xviii imatge de l'Infant, cap i mans de la Mare de Déu) i 1941 (cos de la Mare de Déu). Número d'identificació: 03.34.099-023-0149.  
- Passador de plata daurada i brillants (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0150.  
- Rosari de plata daurada (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0151.  
- Parella d'agulles de cap de plata daurada amb zircònies (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0152.  
- Passador de plata i brillants (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0153.  
- Creu pectoral del bisbe Pedro María Cubero López de Padilla, de plata daurada, or i maragdes (1859-1881). Número d'identificació: 03.34.099-023-0154.  
- Rosari d'or (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0155.  
  
- Creu de plata daurada i brillants (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0156.  
- Collaret de plata daurada, perles i brillants (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0157.  
- Capellina de metall daurat, perles i brillants (circa 1885). Número d'identificació: 03.34.099-023-0158.  
- Medalla d'or, platí, mareperla i brillants (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0159.  
- Capellina de plata daurada i zircònies (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0160.  
- Agulla de cap de plata daurada i zircònies (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0161.  
- Oli sobre tela que representa la Mare de Déu de Monserrate, atribuït a fra Antoni de Villanueva (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0173.  
- Bastó emmarcat del bisbe José Bascuñana López, de carei, esmalts i daurats sobre ànima de fusta, amb escuts de la ciutat i del bisbe en l'empunyadura, obra del taller dels joiers Villanueva i Laiseca (1955; es conserva la caixa original, que conté el bastó 03.34.099-023-0180). Número d'identificació: 03.34.099-023-0180.  
- Bastó de bisbe de carei i daurats sobre ànima de fusta. Escut de la ciutat i escut del bisbe amb inicials C i A en l'empunyadura. Es conserva en la caixa que originàriament va contindre el bastó 03.34.099-023-0179. Número d'identificació: 03.34.099-023-0181.  
- Bastó d'alcaldessa de plata encunyada sobre ànima de fusta, amb una placa recordatòria de l'acord de nomenament de la patrona com a alcaldessa honorària davall de l'empunyadura (1920). Número d'identificació: 03.34.099-023-0182.  
- Conjunt de dos setrills, sotacopa i campaneta de plata cisellada, repujada i tornejada, obra dels orfebres Casas i A. Comes (Barcelona, s. xix). El setrill de l'aigua porta un caboixó amb una pedra blanca en la tapa, i en el cos del gerro hi ha representats els símbols: les espigues i els tres claus. El setrill del vi porta un caboixó de color roig en la tapa, i els símbols són la vinya i el calze amb la sagrada forma en el cos de la gerra. Números d'identificació: 03.34.099-023-0184 (setrills), 03.34.099-023-0185 (sotacopa) i 03.34.099-023-0186 (campaneta).   
  
- Hostier de plata cisellada, obra del taller de Yagües (Múrcia, final del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0188.  
- Arqueta joier de la Mare de Déu de Monserrate, de plata repujada i encunyada sobre ànima de fusta de xiprer, obra de José Bonacho David (València, 1959). Número d'identificació: 03.34.099-023-0189.  
- Custòdia de metall cisellat, tornejat i sobredaurat amb joies, pedreria i creu d'Isabel la Catòlica encastades. Es conserva en la caixa original. Barcelona. 1954. Número d'identificació: 03.34.099-023-0192.  
  
- Capellina de plata amb perles i topazis encastats (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0193.  
- Baiards processionals de plata cisellada, esgrafiada, repujada i daurada sobre ànima de fusta tallada. Obra de l'orfebre José Bonacho David (València, 1954). Número d'identificació: 03.34.099-023-0194.  
- Corones de diari de la Mare de Déu de Monserrate i de l'Infant, i orbe de plata llavorada, repujada i sobredaurada, obra de l'orfebre Manuel Orrico (Madrid, 1942-1943). És reproducció de l'aixovar perdut durant la Guerra Civil. Números d'identificació: 03.34.099-023-0195 (corona de la Mare de Déu) i 03.34.099-023-0243 (corona de diari de l'Infant i orbe).  
- Mantell de tissú de plata amb plaques de metall sobredaurat, lluentons, flocs i brodat de fil d'or i de plata (Orihuela, s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0196.  
- Conjunt de joies de la Mare de Déu integrat per les corones de la Mare de Déu de Monserrate o de la Nativitat (plata llavorada, repujada, cisellada i sobredaurada, amb incrustacions de pedres semiprecioses i amb arracades i passadors d'or i plata amb pedres precioses i semiprecioses encastats) i de l'Infant Jesús, plata calada i sobredaurada amb brillants, solitaris, tresillos i passadors encastats, i orbe coronat per una creu de l'Infant, d'or i maragdes, ambdós obra de José Bonacho David (València, 1958); arracades de pasta vítria i passador de plata i pasta vítria del s. xix, i passador de platí, brillants, robins i perla, s. xix-xx. Números d'identificació: 03.34.099-023-0197 (corona de la Mare de Déu), 03.34.099-023-0198 (corona de l'Infant), 03.34.099-023-0116 (orbe de l'Infant), 03.34.099-023-0117 (arracades de plata), 03.34.099-023-0118 (passador de plata) i 03.34.099-023-0119 (passador de platí).  
- Medalla d'or de la ciutat d'Orihuela (mitjan s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0199 (medalla).  
- Peanya i plint de la peanya de la Mare de Déu de Monserrate. Fusta policromada i daurada. Números d'identificació: 03.34.099-023-0131 (peanya) i 03.34.099-023-0203 (plint).   
- Dos pitxers estil imperi de llautó encunyat i platejat (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0207.  
- Joc de dos parells de pitxers i una jardinera neoclàssics de llautó encunyat (circa 1800). Números d'identificació: 03.34.099-023-0208 (pitxer), 03.34.099-023-0235 (pitxer) i 03.34.099-023-0247 (jardinera).  
  
- Caixa de plata llavorada, encunyada i cisellada amb un pelicà en la tapa, obra de l'orfebre Martínez (Orihuela, 1856). Número d'identificació: 03.34.099-023-215.  
- Escultura exempta de fusta tallada i policromada que representa el Crist de la Bona Mort, integrada en el retaule de la capella de la Troballa, atribuït als tallers de Félix Granda, Josep Capuz i Vicent Mengual (1940). Número d'identificació: 03.34.099-023-0223.  
  
- Ramell de plata sobredaurada i filigrana (s. xix-xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0225.  
- Medalla d'alcaldessa d'Orihuela d'or esmaltat i platejat (1920). Número d'identificació: 03.34.099-023-0232.  
- Parella de pitxers estil imperi de metall platejat (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0233.  
- Parella de pitxers estil imperi de metall platejat (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0234.  
- Parella de pitxers estil imperi de metall platejat (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0236.  
- Parella de pitxers estil imperi de metall platejat (primer terç del s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0237.  
- Creu llorejada de Sant Ferran, d'or i esmalts (principis del s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0245.  
- Creu al mèrit militar d'or esmaltat. Número d'identificació: 03.34.099-023-0246.  
- Creu pectoral del bisbe Félix Herrero Valverde, d'or blanc calat amb incrustacions d'ametista, diamant i or (1824-1858). 03.34.099-023-0239.  
- Làpida sepulcral de María Bueno (1706). Número d'identificació: 03.34.099-023-0242.  
- Corona de la Mare de Déu de plata cisellada i retallada (s. xviii ?corona- i xx ?aurèola?). Número d'identificació: 03.34.099-023-0244.  
- Creu llorejada de Sant Ferran, d'or i esmalts (principis del s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0245.  
- Creu al mèrit militar d'or i esmalts. Número d'identificació: 03.34.099-023-0246.  
- Peto i jupetí de la Mare de Déu brodats en fil d'or, lluentons i aplicacions metàl·liques sobre tissú de plata (final s. xix - inici s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0249 (peto) i 03.34.099-023-0250 (jupetí).  
- Mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu i vestit de l'Infant del trage de la marquesa de Rubalcava. Brodats de fil de plata sobre seda. 1973. Número d'identificació: 03.34.099-023-0257 (mantell), 03.34.099-023-0258 (peto), 03.34.099-023-0259 (jupetí) i 03.34.099-023-0260 (vestit de l'Infant).  
- Peto i jupetí de la Mare de Déu. Passamaneria i brodats de fil de seda sobre espolí. Segona mitat del s. xix. Número d'identificació: 03.34.099-023-0261 (peto) i 03.34.099-023-0262 (jupetí).  
- Mantell, peto, jupetí i llaç de la Mare de Déu, i vestit de l'Infant, brodats de fil de plata i lluentons sobre vellut (primer terç del s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0265 (mantell), 03.34.099-023-0266 (peto), 03.34.099-023-0267 (jupetí), 03.34.099-023-0268 (llaç) i 03.34.099-023-0269 (vestit).  
- Mantell, peto i jupetí de la Mare de Déu. Passamaneria i brodats de fil de plata sobre tissú d'or. Segona mitat del s. xix. Número d'identificació: 03.34.099-023-0272 (mantell), 03.34.099-023-0273 (peto) i 03.34.099-023-0274 (jupetí).  
- Ramell. Plata daurada amb esmalts. Número d'identificació: 03.34.099-023-0282.  
- Ramell. plata daurada de filigrana calada. Número d'identificació: 03.34.099-023-0283.  
- Copó. Manuel Orrico, orfebre. Número d'identificació: 03.34.099-023-0284.  
- Medalla del Jutjat Privatiu d'Aigües d'Orihuela. Número d'identificació: 03.34.099-023-0285.   
- Medalla del Nostre Pare Jesús. Número d'identificació: 03.34.099-023-0286.  
  
c.3. Pertinences o accessoris que s'han d'inscriure en la secció 3a de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
- Parella de bases de candeler de llautó daurat (s. xviii). Número d'identificació: 03.34.099-023-0046.  
- Conjunt de tres butaques i tresillo de fusta i vellut (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0047 (butaques) i 03.34.099-023-0048 (tresillo).  
- Creu d'altar de plata fosa. Meneses (s. xix-xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0054.  
- Conjunt de quatre candelers de metall daurat i platejat (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0081.  
- Escultura exempta (bust femení sense rostre) de fusta tallada i policromada (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0082.  
  
- Conjunt de dos setrills amb la seua sotacopa i una campaneta, de plata cisellada, fosa, repujada, tornejada i encunyada. Meneses (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0092.  
- Reliquiari de bronze (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0095.  
- Parella de candelers de metall platejat (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0097.  
- Casulla amb estola, passamaneria sobre espolí (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0103.  
- Estendard brodat i policromat sobre ras blanc dels veïns del camí de Cartagena, dedicat a la Mare de Déu de Monserrate (1920). Número d'identificació: 03.34.099-023-0174.  
- Tapís policromat sobre arpillera de la Mare de Déu de Monserrate, obra de la fàbrica de tapissos de la marquesa de Retamoso (Tarancón, 1920). Número d'identificació: 03.34.099-023-0175.  
- Estendard brodat i policromat sobre ras de seda del Col·legi de la Immaculada, dedicat a la Mare de Déu de Monserrate, obra de Joaquina i Margarita Truque (1913). Número d'identificació: 03.34.099-023-0176.  
- Estendard brodat i policromat sobre ras blanc dels veïns del carrer de Meca, dedicat la Mare de Déu de Monserrate, passamaneria i brodat de fil de seda sobre ras de seda (1939). Número d'identificació: 03.34.099-023-0177.  
- Estendard policromat sobre ras de seda dels veïns del carrer de Sant Joan, dedicat la Mare de Déu de Monserrate (1920). Número d'identificació: 03.34.099-023-0178.  
- Estendard policromat sobre ras de seda dels veïns del Ravaloche, dedicat la Mare de Déu de Monserrate (1959). Número d'identificació: 03.34.099-023-0179.  
- Espasí cerimonial amb baina, amb full d'acer amb empunyadura sobredaurada i baina metàl·lica (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0183.  
- Dos navetes de plata repujada. Meneses (Madrid, final s. xix - inici s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0187.  
- Batall de ferro colat pertanyent a la campana María de la Puerta, obra del taller de J. Cases, fonedor: Domingo Rosas (1891). Número d'identificació: 03.34.099-023-0190.  
- Escultura de la Mare de Déu dels Donatius (de vestir) amb l'Infant (completa) de fusta tallada, daurada i policromada (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0191.  
- Escultura exempta de fusta tallada, policromada i daurada que representa sant Francesc Xavier, atribuïda a Enrique Galarza (València, s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0200.  
- Butaca del bisbe, de fusta amb teixit i daurats (s. xix). Número d'identificació: 03.34.099-023-0201.  
- Bambolines de pal·li. Vellut brodat amb fil metàl·lic, lluentons i passamaneria. Número d'identificació: 03.34.099-023-0202.  
- Fanal de bronze i vidre (circa 1900). Número d'identificació: 03.34.099-023-0204.  
- Vitrina joier de fusta amb aplicacions de ferro forjat. Número d'identificació: 03.34.099-023-0205.  
- Custòdia de llautó cisellat, encunyat i sobredaurat amb vericle d'or i incrustacions de pasta vítria, conservada en la caixa original (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0209.  
- Llum de metall amb llàgrimes de cristall de roca (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0210.  
- Llum amb sis braços de cristall de Murano a manera de canelobres (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0211.  
- Punter de plata cisellada. Meneses (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0216.  
- Conjunt de huit llums de bronze calat (s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0224.  
- Llum de bronze retallat i sobredaurat (s. xix-xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0227.  
- Escultura de cartó pedra policromat que representa un escolà almoiner (circa 1940). Número d'identificació: 03.34.099-023-0228.  
  
- Parella de llums de bronze calat que pengen de les grues, amb el número d'identificació 03.34.099-023-0037 (s. xix-xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0230.  
- Llum de bronze calat (s. xix-xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0231.  
- Mobiliari de fusta. Número d'identificació: 03.34.099-023-0240.  
  
- Candeler de metall (inici s. xx). Número d'identificació: 03.34.099-023-0241.  
- Estendard del Camino de Enmedio de seda policromada. Número d'identificació: 03.34.099-023-0256.  
  
d) Delimitació de l'entorn afectat  
Justificació de la delimitació proposada  
El monestir es troba immers en l'àmbit del Conjunt Històric de la ciutat d'Orihuela, declarada Bé d'Interés Cultural pel Decret 845, de 1969, i en què està vigent el Pla Especial d'Ordenació i Protecció del Centre Històric d'Orihuela (BOP d'Alacant, 23.05.1995).   
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els elements urbans següents:  
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC i en què qualsevol intervenció que es realitze pot afectar-lo tant visualment com físicament.  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, i en què qualsevol intervenció que es realitze pot suposar una alteració de les condicions de percepció o del caràcter de l'espai urbà.  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment, i que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, tot i no tindre una situació d'immediatesa amb el BIC, afecten de forma fonamental la percepció del bé.  
  
Descripció de la línia delimitadora  
Origen: intersecció de l'eix del carrer de Sant Francesc amb la prolongació de la mitgera nord de la parcel·la 01 de l'illa 97782, punt A.  
  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia recorre les parts posteriors de les parcel·les de l'illa cadastral núm. 97798 que donen a la plaça de Monserrate i al carrer dels Caputxins. Creua el carrer dels Caputxins i incorpora les parcel·les de l'illa 97796 que donen al carrer dels Caputxins i al carrer de la Torreta fins a girar i continuar per les parts posteriors de les parcel·les 21 i 22 de l'esmentada illa. Des de la cantonada sud-est de la parcel·la 22 continua per l'eix del carrer de la Torreta en direcció a la muntanya fins una distància de 50 m d'una línia virtual paral·lela a la parcel·la 04 de l'illa 98782, continua per l'eix del carrer fins a girar a l'oest per la prolongació de la fatxada nord-oest de la parcel·la 01 de l'illa 99781 fins al carrer dels Caputxins. Creua este carrer i seguix per l'eix de la travessia de Santiago. Gira i s'introduïx en l'illa 97787 i incorpora les parcel·les que donen al carrer dels Caputxins i a la plaça de Monserrate. Incorpora la parcel·la 01 de l'illa 97773 i les que donen a la plaça de Monserrate de l'illa 97782, fins al punt d'origen.  
  
e) Normativa de protecció del monestir i el seu entorn  
Monument:  
«Article 1  
S'atindrà al que disposa la secció segona, ?Règim dels béns immobles d'interés cultural?, del capítol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.  
  
  
Article 2  
Els usos permesos són tots els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del bé i que contribuïsquen a la consecució dels fins esmentats. L'autorització particularitzada d'ús s'ha de regir pel que disposa l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 3. Règim de protecció de les pertinences i accessoris  
El règim de protecció de les pertinences i accessoris indicats en este decret s'ajustarà al que establix per a esta classe de béns la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.»  
  
  
Entorn de protecció:  
«Article 4  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga realitzar-se en l'entorn de protecció del monument requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en esta normativa, i per al que no s'hi preveja, s'aplicaran directament els criteris de l'article 39 de la llei esmentada. Esta normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el pla especial de protecció del monument i el seu entorn i obtinga validació patrimonial.  
  
Totes les intervencions requeriran, per al tràmit d'autorització, la definició precisa de l'abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 5  
Sense perjuí del que disposa l'article anterior, es podrà derivar d'un sospesat informe tècnic municipal la no-necessitat del tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora d'este marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com pot ser el cas de les obres i instal·lacions adreçades a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.  
En estos casos, l'Ajuntament haurà de comunicar a esta Administració, en el termini de deu dies, la concessió de la llicència municipal, i adjuntarà, com a mínim, l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.  
  
Article 6  
La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.  
  
Article 7. Criteris d'intervenció  
1. Es mantindran les pautes de la parcel·lació històrica de l'entorn.  
2. Seran mantingudes les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat.  
3. Els edificis tradicionals de l'entorn, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que caracteritzen l'entorn, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública, preservar-ne i restaurar-ne els caràcters originaris.  
4. El nombre de plantes permeses és de tres altures (planta baixa més dos); s'autoritzen els soterranis però queden prohibits els semisoterranis. Els edificis que superen este nombre de plantes es regiran pel règim fora d'ordenació. A este efecte, en cas que concloga la seua vida útil o es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les plantes superiors o una substitució voluntària dels immobles, se li aplicaran les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això sense perjuí de la possible aplicació a estos immobles de l'article 21 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.  
5. L'alçària de cornisa màxima és de 10 m per a tres plantes i de 7 m per a dos plantes.   
6. Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran en el cos principal de l'edifici, la profunditat edificable del qual oscil·larà entre 8 i 11 metres, inclinades, de teula àrab, amb pendent compresa entre el 25% i el 40%, de dos vessants i carener d'una alçària màxima de 2,25 m respecte de la línia de cornisa. Este requisit únicament podrà ser dispensat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.  
7. Les noves edificacions s'adequaran estèticament a la tipologia i als acabats tradicionals d'Orihuela, i la fatxada haurà d'atendre les disposicions següents:  
- Ràfols amb longitud màxima de volada de 35 cm.  
- Impostes, motlures, marcs, cèrcols, acabaments ornamentals i tots els altres elements compositius amb una longitud màxima de volada de 15 cm.  
- Buits de fatxada de proporció vertical, amb la possible excepció de plantes baixes o cambres, segons la tipologia compositiva del municipi.  
- Balcons de barana metàl·lica, amb amplària màxima de volada de 40 cm, 15 cm de cantell i longitud màxima d'1,80 m. Es prohibixen els miradors.  
- Els tancaments seran de fusta.  
- Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.  
8. L'ús permés en esta zona és el residencial. S'admetran els usos següents, sempre que se'n mostre la compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:  
a) magatzems,  
b) locals industrials ubicats en planta baixa,  
c) locals d'oficina,  
d) ús comercial, i  
e) religiós.  
  
Article 8   
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en la contemplació de l'escena o del paisatge urbà del monument i el seu entorn, com pot ser el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o plantació d'arbres, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com pot ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualsevol altra d'un tipus i unes conseqüències similars, hauran de sotmetre's a l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans esmentats.   
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior als plans de fatxada dels edificis que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en l'esmentada escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i durant un temps limitat, sol·licite i obtinga autorització expressa.  
  
Article 9  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, s'haurà d'aplicar el règim tutelar establit en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7064, del 10-07-2013 (2013/7105)

RESOLUCIÓN de 15 de mayo de 2013, de la Consellería de Educación, Cultura y Deporte, por la que se incoa de nuevo el expediente para declarar bien de interés cultural, con la categoría de monumento, el santuario de Nuestra Señora de Monserrate, sito en el termino municipal de Orihuela (Alicante) y se abre un periodo de información pública
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   7064

Fecha DOGV
:   10-07-2013

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2013/7105

CVE


Fecha del documento
:   15-05-2013

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 15 de mayo de 2013, de la Consellería de Educación, Cultura y Deporte, por la que se incoa de nuevo el expediente para declarar bien de interés cultural, con la categoría de monumento, el santuario de Nuestra Señora de Monserrate, sito en el termino municipal de Orihuela (Alicante) y se abre un periodo de información pública [2013/7105]  
Vista la solicitud de declaración del santuario de Nuestra Señora de Monserrate de Orihuela como bien de interés cultural, formulada por el Ilmo. Sr. Don Antonio García-Molina Riquelme, hermano mayor laico i presidente de la Muy Ilustre Cofradía de Nuestra Señora de Monserrate.   
Vistos asimismo los informes emitidos por los servicios técnicos de la Dirección General de Cultura y los informes favorables a la declaración emitidos en su día por el Consell Valencià de Cultura y de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos, entidades que gozan de la consideración de instituciones consultivas de la Generalitat en materia de patrimonio cultural, de conformidad con lo que establece el artículo 7 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Considerando que para atender lo solicitado, y a tenor de lo dispuesto en el artículo 27.7 de la citada ley, se requiere la incoación de un nuevo expediente respecto del ya iniciado mediante resolución, de 4 de marzo de 2008, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano (DOCV 07.05.2008).   
A tenor de lo dispuesto el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, esta Consellería de Educación, Cultura y Deporte, en lo que es materia de su competencia, ha resuelto:   
  
Primero  
Incoar de nuevo el expediente para la declaración de bien de interés cultural, con la categoría de monumento, a favor del santuario de Nuestra Señora de Monserrate de Orihuela, encomendando su tramitación a la Dirección General de Cultura de esta Consellería.  
  
Segundo  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 28 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determinar los valores del bien que justifican la declaración, describir el mismo, sus partes integrantes, pertenencias y accesorios para su más perfecta identificación, así como delimitar su entorno de protección y fijar las normas de protección del bien y dicho ámbito en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.   
  
Tercero  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley 4/98, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano notificar esta resolución a los interesados y al Ayuntamiento de Orihuela y hacerles saber que, de conformidad con lo que establecen los artículos 35 y 36 en relación con el 27.4 de la ley, la realización de cualquier intervención, tanto en el monumento como en su entorno, deberá ser autorizada preceptivamente por la Dirección General de Cultura de la Consellería de Educación, Cultura y Deporte con carácter previo a su realización y al otorgamiento de licencia municipal, en su caso, cuando esta sea preceptiva, así como cualquier cambio de uso en el inmueble al que se contrae la presente incoación de conformidad con lo que establece art. 36.2 de la mencionada ley.  
  
Cuarto  
La presente incoación, de acuerdo con lo establecido en el artículo 33 de la Ley 4/98, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determina la suspensión del otorgamiento de licencias municipales de parcelación, urbanización, construcción, demolición, actividad y demás actos de edificación y uso del suelo que afecten al inmueble y su entorno de protección, así como de dichas actuaciones cuando sean llevadas a cabo directamente por las entidades locales. Quedan, igualmente suspendidos los efectos de las ya otorgadas, suspensión cuyos efectos y, de conformidad con la limitación temporal contenida en el párrafo segundo del artículo 33 de la Ley 4/98, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, se resolverán tras la declaración.   
No obstante, la Dirección General de Cultura, podrá autorizar las actuaciones mencionadas cuando considere que, en aplicación de las normas de protección establecidas en la presente resolución, manifiestamente no perjudican los valores del bien que motivan la incoación, así como las obras que por causa mayor o de interés general hayan de realizarse inaplazablemente, de conformidad con lo establecido en el párrafo primero del referido artículo.   
  
Quinto  
Conforme a lo previsto en el artículo 86 de la Ley 30/92, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, y en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, abrir un período de información pública, a fin de que cuantas personas tengan interés puedan examinar el expediente durante el plazo de un mes a partir de la publicación de la presente resolución en el Diario Oficial de la Comunitat Valenciana. El expediente estará a disposición de los interesados en la Dirección General de Cultura, avenida de la Constitución, núm. 284 de Valencia.  
  
Sexto  
Que en cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 27.3 de la ley, se notifique la presente resolución al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva y al Registro de la Propiedad con el mismo fin.  
  
Séptimo  
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
  
  
Valencia, 15 de mayo de 2013.- La consellera de Educación, Cultura y Deporte: María José Catalá Verdet.  
  
  
ANEXO I  
  
I. Datos sobre el bien objeto de la declaración  
  
1. Denominación  
Principal: santuario de Nuestra Señora de Monserrate.  
Secundarias: santuario de la Virgen de Monserrate.   
  
2. Descripción (basada, principalmente, en el libro Arte e iconografía de Nuestra Señora de Monserrate en la diócesis de Orihuela)  
a) Inmueble objeto de la declaración  
El santuario de Nuestra Señora de Monserrate se encuentra situado extramuros de la ciudad, en el barrio denominado arrabal Roig o Rabaloche. Alberga a la patrona de la ciudad y su historia se encuentra indisolublemente unida a la misma desde antes de su reconquista por los cristianos. Su arquitectura es grandiosa y pertenece al barroco con influencias ya del neoclásico.  
Pascual Madoz describe el santuario en su Diccionario Geográfico Estadístico Histórico, de 1845, como el más importante de la ciudad de Orihuela: «La de Ntra. Sra. de Monserrate es sin duda la de más importancia; ya por su antigüedad, ya por la grandiosidad del edificio; su imagen se veneraba en tiempo de los sarracenos por los cristianos reunidos en el arrabal Roig e iglesia de San Juan bajo el título de Ntra. Sra. de la Puerta, y por temor de alguna profanación fue escondida debajo de una campana y encontrada por el año 1306. Los catalanes que poblaron la ciudad después de la conquista la titularon de Monserrat, y aunque los monjes de Cataluña de su orden se opusieron a ello, lo decidió a favor de Orihuela el Papa Sixto IV en 12 de agosto de 1483. Por de pronto le edificaron una ermita en el mismo sitio que fue hallada, que es el propio que ocupó la mencionada parroquia de San Julián, y que todavía se conserva en una de las capillas de la nueva iglesia; esta se construyó a mediados del siglo xviii, sacando su puerta y fachada principal a la plaza del mismo nombre. Es tan capaz, que sobre una gran nave tiene seis capillas por cada lado con sus respectivos altares, sosteniendo sus cuatros torales una grande y hermosa media naranja; el retablo del altar mayor es de madera, si bien una obra completa: tiene órgano, púlpito, sacristía muy espaciosa y dos torres principales de sillería, con una provisional que sostiene tres campanas. En esta ermita hay fundada una cofradía compuesta de mayor de los habitantes de la ciudad, su huerta y campo: la imagen es la patrona de la población, y cuando ocurre alguna calamidad pública se lleva en procesión a la catedral, donde se coloca junto al altar mayor. Todos los años se celebra su festividad y novenario en dicha catedral, que principia en 8 de septiembre haciendo repique de campanas, fuegos artificiales y otras diversiones públicas».  
  
Cronología  
El origen de la Virgen de Monserrate, a cuya advocación se dedica el santuario, no está probado, pero existen tradiciones diversas sobre aquel. Una de ellas apunta a que fue esculpida por san Nicodemus y traida a Orihuela por san Trifón (discípulo de Santiago Apóstol); otra es una crónica que asevera que fueron los godos, y que estos construyeron una capilla para su devoción.   
Lo cierto es que cuando Orihuela fue tomada por los musulmanes ya existía la parroquia de San Julián, donde se veneraba la imagen de la Puerta, que es la misma que hoy veneramos bajo la advocación de Monserrate.   
La imagen fue escondida durante dicha ocupación, y una vez reconquistada, los cristianos decidieron buscar la imagen de la Virgen. Un manuscrito de 1310 relata que en este año, el subterráneo sonido de una campana fue oído durante tres noches consecutivas al pie del monte del castillo en su parte occidental, frente al cauce del río Segura.   
Agujereando la peña encontraron la imagen de la Virgen de madera de olivo de 42 cm de altura y sentada en una silla, y que, al ser encontrada, tenía, según varios manuscritos, un niño en su mano con un pájaro entre sus dedos y estaba vestido de encarnado con manto azul.  
Por sorteo entre las denominaciones propuestas por las colonias de catalanes, valencianos y aragoneses residentes en la ciudad, salió el nombre de Monserrat. Posteriormente, los padres benitos del convento de Monserrat de Cataluña sostuvieron un pleito por el título de la imagen. Por sentencia del papa Sixto IV, el 12 de agosto de 1483 fue castellanizado el nombre a Monserrate y creada una advocación nueva.  
A partir de este momento, su primer santuario tenía su altar mayor en el lugar que ocupa la capilla de Cristo actual; detrás de esta se observa una concavidad en la montaña hecha a pico que se llama cueva de la Virgen, y que es el sitio donde estuvo oculta la imagen.   
El 15 de agosto de 1748, un terremoto causó el derrumbamiento de gran parte del templo, y la imagen de la Virgen de Monserrate fue trasladada a la catedral. En abril del año 1750, siendo obispo de esta diócesis Juan Elías Gómez de Terán, se comenzaron las obras del actual templo sobre el anterior, que se terminaron en 1775. En 1776, volvió la imagen a la nueva iglesia.  
Durante los siglos xvi y siguientes se acrecentó la devoción popular hasta ser declarada, a principios del siglo xvii, copatrona de la ciudad; en 1920, el Vaticano confirmó canónicamente esta declaración.  
  
Descripción del inmueble  
La nueva iglesia es de planta de cruz latina y conserva restos del primitivo templo en el lado del evangelio del crucero, que guarda el retablo original del siglo xvii en la capilla del Hallazgo.   
El antiguo templo de San Julián tuvo orientación norte-sur; el presbiterio se encontraba en esta orientación, y el acceso quedaba en posición opuesta, a mediodía. Mediante esta posición se podía conseguir la comunicación con la antigua Casa de Misericordia, hoy desaparecida, que estaba en posición contigua al santuario.   
La planta del edificio que constituye el templo actual está inscrita en rectángulo, cuyo eje longitudinal tiene orientación norte-sur; el acceso está situado en la posición meridional. Tiene nave única dividida en cinco tramos. Los alzados alternan los vanos, rematados mediante arcos de medio punto, con los machones macizos que arrancan de un zócalo de piedra negra, a los cuales se adosan pilastras con capitel de orden corintio. Por encima hay un potente entablamento con el friso adornado, que queda rematado por medio de una cornisa de vuelo considerable. El espacio se cierra mediante una bóveda de cañón corrida articulada mediante arcos torales que coinciden con el eje de las pilastras. En la bóveda se instalan los lunetos que permiten la apertura de las ventanas, necesarias para la iluminación interior.  
El tramo de la nave tiene capillas laterales, situadas entre contrafuertes, que, a su vez, quedan comunicadas entre sí mediante estrechas perforaciones practicadas en los mencionados elementos estructurales portantes. De los cinco tramos en que se divide la nave, el primero, junto al acceso, es más estrecho; allí las capillas laterales fueron sustituidas por las torres en forma de prisma cuadrado, donde se ubican las campanas en un cuerpo superior de las mismas.  
Las capillas laterales tienen planta cuadrada. Cada una tiene al fondo un altar en forma de retablo. La capilla del lado de levante, situada junto al crucero conserva la puerta que en su día conectaría con la mencionada Casa de Misericordia.  
El crucero ofrece mayor amplitud, y corona este espacio una cúpula de media naranja que apoya directamente, sin la transición del tambor, sobre los cuatro arcos torales. El intradós está casetonado mediante una división que rememora en la disposición a las cúpulas de la antigüedad de Roma, en especial el Panteón.  
En el presbiterio se encuentra la capilla Mayor. El altar mayor es un enorme retablo, esculpido por José Puchol en la segunda mitad del siglo xviii.  
La nave transversal se remata mediante una bóveda de cañón seguido articulada por los arcos torales; la de poniente corresponde al antiguo edificio de San Julián, en cuyo testero se encuentra el retablo que preside esta capilla.  
Junto a esta capilla, detrás del presbiterio, se encuentra la sacristía compuesta de varias estancias. Una de ellas es una nave longitudinal formada por una bóveda de cañón seguido articulado por los arcos torales. Da paso a una capilla cuya iluminación entra por las ventanas situadas en el espacio interior de los arcos torales, sobre los cuales, a su vez, descarga una cúpula de media naranja en la que hace despiece de ocho nervios. Las paredes están enlucidas en yeso blanco, pintado mediante cenefas lineales y motivos vegetales de color azul, con algunos retoques en amarillo albero y cornisas marmorizadas.  
Adosado al presbiterio de la nave principal se encuentra una escalera de cierta amplitud, formada por dos tramos en ángulo, que conduce a las salas superiores donde se encuentra el camarín nuevo de la Virgen de Monserrate. Junto a él se encuentran varias estancias y la capilla alineada con el eje de la nave principal. Esta capilla dispone de un altar con gran profusión decorativa barroca, pavimento cerámico policromado y decoración en madera y escayola.  
  
El retablo del Hallazgo  
Se encuentra en la capilla del Hallazgo, está datado en 1690 y es de estilo barroco. En su parte inferior se encuentra la cueva donde se encontró la Virgen y en su camarín se ubicaba la antigua Virgen de Monserrate.  
El retablo consta de bando o predela y dos cuerpos superiores: el primero, dividido en tres calles estructuradas por columnas salomónicas, y el segundo, compuesto por una calle rematada por un frontón partido con el emblema de la Virgen de Monserrate.  
En la predela se encuentran los lienzos El nacimiento de Cristo y La Adoración de los Reyes, obras del siglo xvi. En el centro se abre un arco que da acceso a la cueva del Hallazgo, que contiene la imagen de la Virgen en el interior de la campana.  
En la calle central del primer cuerpo se encuentra un gran hueco al que recae el camarín de planta poligonal, en el que en la actualidad se venera la imagen del Cristo de la Buena Muerte.  
En las calles laterales se encuentran las imágenes de san Ramón y san Pascual, adquiridas en 1946. En el cuerpo superior se ubica el lienzo La Coronación de la Virgen María, flanqueado por columnas salomónicas.  
  
El retablo mayor  
Es un gran retablo de estilo rococó con gran recargamiento decorativo y gran movimiento con entrantes y salientes.  
Su estructura compositiva se puede dividir en tres partes: la primera sería la base; la segunda, la parte central, con tres calles conformadas por pilares de orden gigante, donde se ubica, en medio, el arco de medio punto que alberga el camarín nuevo, y la tercera, el ático del retablo.  
Se alza sobre una base plana de mármol negro con grandes placas de jaspe de Novelda. En el centro del altar se ubica un templete de madera sobre cuatro columnas doradas sobre plintos y con capiteles compuestos coronados por un frontón partido.   
En el primer cuerpo en las calles laterales se hallan dos esculturas de tamaño casi natural de las otras dos patronas de Orihuela: las santas Justa y Rufina.  
  
Las fachadas  
En el inmueble son perceptibles dos fachadas. La principal está situada en la vía pública que corresponde a la orientación a poniente. Presenta unidad en su aspecto, pero hay que diferenciar dos tramos superpuestos en vertical. El inferior ofrece una altura considerable, realizado en una sillería de gran tamaño y despiece regular. Los laterales de las torres ofrecen un ligero resalte sobre el tramo central. Aquí se encuentra el hueco de entrada, remarcado mediante una portada retablo, formado por un piso inferior y un ático superpuesto. El piso inferior ofrece un pedestal o basamento común con sendas columnas exentas a los lados del hueco de acceso, que son pilastras en los laterales exteriores. Los cuatro elementos tienen capiteles de orden corintio. Por encima, apoya un entablamento con frontón partido de lados curvados. El ático se enmarca por medio de sendas columnas dispuestas sobre las de nivel inferior. Hacia el interior aparecen sendas pilastras, de manera que se invierte el orden del cuerpo inferior. En la cartela central se encuentra un motivo en bajorrelieve con el anagrama de la Virgen María. Remata el ático un entablamento de escasa relevancia y un frontón partido que apoya sobre las columnas. Por encima del entablamento, y entre los lados del frontón, aparece una ventana enmarcada mediante una moldura muy plana, terminada mediante un remate, a modo de guardapolvo, curvado.  
En estilo, el pórtico evidencia la influencia de un cierto neoclasicismo, propio del momento de la realización. Con todo, hay todavía cierta influencia del barroco, tal como evidencia la jerarquización de los elementos planos adosados a los muros, además de aquellos exentos. Utiliza la variedad en los elementos pétreos, con la combinación de piedra blanca y negra, además de las incrustaciones con mármoles de diferentes colores.  
En el tramo superior de la fachada el muro está construido en mampostería, y el revestimiento externo es un enfoscado de mortero. La sección horizontal del cuerpo de la torre es más reducida, al igual que el tercero donde se sitúan las campanas. El tramo central ofrece un imafronte formado por un perfil en curva. A mayor altura sobresale el que sirve de remate a la nave central, igualmente siguiendo curvas y contracurvas.   
La fachada del mediodía es un elemento plano y opaco, resuelto mediante fábrica de sillería. Alcanza la altura del cuerpo inferior de la fachada principal. Por encima se aprecian los contrafuertes, formados por delgados prismas, de la nave central.   
En esta fachada del mediodía hay una segunda puerta, de trazado más modesto. El hueco está enmarcado mediante una moldura de escaso relieve y entidad. Sobre el mismo, un frontón que se curva en el tramo central permite la colocación del escudo con el lema de la Virgen de Monserrate, la roca y la sierra.  
En la esquina, a los pies de la torre sur, se encuentra un gran escudo con las armas del obispo Juan Elías Gómez de Terán.  
  
b) Partes integrantes  
Nave principal y capillas adyacentes.  
Crucero y brazos, restos de la primitiva iglesia de San Julián.  
Sacristía y antisacristía.  
Portadas con los escudos del santuario y escudo del obispo Gómez de Terán.  
Capilla del Hallazgo con la gruta del Hallazgo.  
Camarín antiguo detrás de la capilla del Hallazgo, con escalera desde sacristía.  
Camarín nuevo, vestidor de la Virgen y escalera de acceso, detrás del presbiterio.  
Cripta.  
  
c) Elementos ornamentales integrantes, pertenencias y accesorios  
c.1. Elementos integrantes  
- Órgano. Madera y metal. Obra de Juan Amezúa. 1872. Número de identificación: 03.34.099-023-0001.  
- Conjunto de seis pinjantes, en la bóveda de la nave y el ábside, en yeso dorado y policromado (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0002 (representa anagrama de María; son dos pinjantes); 03.34.099-023-0003 (representa cruz de Santiago); 03.34.099-023-0004 (representa armas de Orihuela); 03.34.099-023-0005 (representa campana), y 03.34.099-023-0006 (representa monte serrado).  
- Pinjante que representa rosa, en la bóveda del crucero, lado de la epístola, en yeso dorado y policromado (750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0007.  
- Conjunto de catorce medallones, sobre los arcos de las capillas laterales y de los accesos a la sacristía y el almacén, en yeso plateado, dorado y policromado (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0008 (representa palmera); 03.34.099-023-0009 (representa espejo); 03.34.099-023-00010 (representa torre); 03.34.099-023-00011 (representa fuente); 03.34.099-023-0012 (representa azucena); 03.34.099-023-0013 (representa puerta); 03.34.099-023-0014 (representa sol); 03.34.099-023-0015 (representa luna); 03.34.099-023-0016 (representa estrella); 03.34.099-023-0017 (representa rosal); 03.34.099-023-0018 (representa pozo); 03.34.099-023-0019 (representa torre); 03.34.099-023-0020 (representa trono), y 03.34.099-023-0021 (representa ciprés).  
- Ornamentación escultórica del interior de la cúpula y el tambor, que representa motivos geométricos y vegetales, en yeso dorado y policromado (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0022 (cúpula), y 03.34.099-023-0023 (tambor).  
- Conjunto de doce capiteles de pilastra en yeso dorado y policromado (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0024 (representa ave; son dos); 03.34.099-023-0025 (representa monte serrado; son dos); 03.34.099-023-0026 (representa anagrama de María coronado y sostenido por querubines; son dos); 03.34.099-023-0027 (representa pelícano; son cuatro), y 03.34.099-023-0028 (representa cruz de Santiago; son dos).  
- Conjunto ornamental del retablo del altar mayor, en yeso tallado, dorado y plateado, obra de José Puchol Rubio (s. xviii ex). Número de identificación: 03.34.099-023-0039 (retablo); 03.34.099-023-0029 (medallón con representación escultórica de la Anunciación); 03.34.099-023-0030 (medallón con representación escultórica de la Visitación); 03.34.099-023-0031 (escultura de bulto redondo representando a santa Justa); 03.34.099-023-0032 (escultura de bulto redondo representando a santa Rufina); 03.34.099-023-0146 (óleo sobre lienzo bocaporte representando la exaltación de la Virgen de Monserrate, de autor desconocido, 1806), y 03.34.099-023-0275.00 (conjunto escultórico alegórico del hallazgo de la Virgen de Monserrate presidido por la Gloria Divina).   
- Ornamentación escultórica con anagrama de María, sobre la puerta de acceso al almacén, en yeso dorado y policromado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0033.  
- Ornamentación escultórica con escudo de Monserrate, sobre la puerta de acceso a la sacristía, en yeso dorado y policromado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0034.  
- Pareja de pilas de agua bendita en mármol rojo de Novelda (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0035.  
- Pinjante de la cúpula en madera tallada, dorada, plateada y policromada (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0036.  
- Pareja de grúas que representa un ángel, en hierro forjado, dorado y plateado (s. xviii ex). Número de identificación: 03.34.099-023-0037.  
- Pareja de grúas que representan pájaro, en hierro forjado y dorado (s. xviii ex). Número de identificación: 03.34.099-023-0038.  
- Conjunto de cuatro óleos sobre lienzo de las pechinas, obra de Antonio Villanueva. Circa 1776-1780. Número de identificación: 03.34.099-023-0040 (representa a san Ambrosio); 03.34.099-023-0041 (representa a san Agustín); 03.34.099-023-0042 (representa a san Gregorio Magno); 03.34.099-023-0043 (representa a san Jerónimo).  
- Cancel del presbiterio en bronce dorado (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0049.  
- Altar de albañilería del crucero bajo advocación de san José, lado de la epístola, en mármol, madera y yeso, dorado y policromado (s. xviii ex.). Número de identificación: 03.34.099-023-0050.  
- Lápida sepulcral de la casa de José Soler del Olmo Bueno y Leonís (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0051.  
- Pareja de puertas de acceso a la sacristía desde el crucero y el presbiterio, en madera y hierro forjado (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0052.  
- Púlpito en madera policromada y mármol rojo de Novelda (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0053 (base) y 03.34.099-023-0217 (tornavoz; el pretil es de postguerra).  
- Altares de albañilería en madera y yeso dorado y policromado bajo las advocaciones de san Ignacio de Loyola, san Francisco Javier y san Cayetano (s. xviii- xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0055.  
- Altar de albañilería en madera y yeso corlado y policromado bajo advocación de san Cristóbal (mediados del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0056.  
- Barandilla del coro en madera policromada y dorada (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0057.  
- Altar de albañilería en madera y yeso, policromado y dorado, bajo advocación de santa Rita, en la capilla del Hallazgo (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0058.  
- Altar de albañilería en madera y yeso, policromado y dorado, bajo advocación de la Virgen de los Remedios, en la capilla del Hallazgo (s. xviii-xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0059.  
- Lápida sepulcral de Juan Joseph Fernández. 1758. Número de identificación: 03.34.099-023-0060.  
- Puerta de acceso principal. Madera y hierro forjado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0061.  
- Puerta de acceso al crucero, en el lado de la epístola. Madera y hierro forjado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0062.  
- Pareja de puertas de acceso a los campanarios desde los pies del templo, en madera y hierro forjado (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0063 (lado de la epístola) y 03.34.099-023-0064 (lado del evangelio).  
- Puerta de acceso al crucero, lado del evangelio, en madera y hierro forjado (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0065.  
- Portada arquitectónica del acceso al crucero, lado de la epístola, en piedra labrada (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0066.  
- Conjunto del retablo de la capilla del Hallazgo, en madera dorada y policromada, obra de Antonio Caro, el Viejo, escultor (atribución); Bartolomé Albert, pintor, y Francisco Heredia, dorador (1690). Números de identificación: 03.34.099-023-0069.00 (retablo); 03.34.099-023-0069.01 (predela que representa en óleo sobre tabla la Adoración de los Reyes, obra de Bartolomé Albert); 03.34.099-023-0069.02 (predela que representa la Natividad en óleo sobre tabla, obra de Bartolomé Albert); 03.34.099-023-0069.03 (óleo sobre tabla que representa la Coronación de la Virgen del ático del retablo), y; 03.34.099-023-0069.04 (óleo sobre tabla que representa presentando angelotes y motivos vegetales, en las basas de las columnas del retablo de la capilla del Hallazgo, obra de Bartolomé Albert).  
- Pareja de grúas con cabeza de dragón, en hierro forjado y dorado (s. xviii ex). Número de identificación: 03.34.099-023-0070.  
- Conjunto de ornamentación pictórica en óleo sobre lienzo de los lunetos y las pechinas de la capilla del Hallazgo, atribuido al pintor Bartolomé Albert (circa 1690). Números de identificación: 03.34.099-023-0071 (que representa la Asunción de la Virgen, sobre pechina); 03.34.099-023-0072 (que representa el Pentecostés, sobre pechina); 03.34.099-023-0073 (que representa los desposorios de la Virgen, sobre pechina); 03.34.099-023-0074 (que representa la presentación de María en el templo); 03.34.099-023-0075 (que representa la Anunciación, sobre luneto); 03.34.099-023-0076 (que representa la Visitación, sobre luneto), y 03.34.099-023-0077 (que representa la exaltación de la Virgen de Monserrate).  
- Conjunto de ornamentación escultórica en relieve del interior de la cúpula de la capilla del Hallazgo, que representa motivos vegetales y alegóricos, en yeso dorado y policromado (circa 1690). Números de identificación: 03.34.099-023-0078.00 (conjunto); 03.34.099-023-0078.01 (escultura en relieve que representa querubín con monte serrado); 03.34.099-023-0078.02 (que representa querubín con caracola); 03.34.099-023-0078.03 (que representa escudo con luna); 03.34.099-023-0078.04 (que representa escudo con sol), y 03.34.099-023-0078.05 (que representa escudo con estrellas).  
- Ventana del camarín de la Virgen. Madera y hierro forjado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0087.  
- Pavimento de azulejo esmaltado y policromado del camarín de la Virgen (1790-1795). Número de identificación: 03.34.099-023-0125.  
- Pavimento de azulejo esmaltado y policromado del camarín de la Virgen (1790-1795). Número de identificación: 03.34.099-023-0126.  
- Puerta de acceso al camarín de la Virgen en madera y hierro forjado (s. xviii ?hojas- y xx ?intradós del vano-). Número de identificación: 03.34.099-023-0130.  
- Conjunto de cuatro medallones escultóricos en relieve de las pechinas del camarín de la Virgen, en yeso dorado, plateado y policromado. Número de identificación: 03.34.099-023-0132 (que representa monte serrado); 03.34.099-023-0133 (representa que representa campana); 03.34.099-023-0134 (que representa anagrama de María), y 03.34.099-023-0135 (que representa estrella).  
- Barandilla de la escalera de acceso al camarín de la Virgen, en madera tallada, corlada y policromada (s. xix y xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0136.  
- Aguamanil de piedra caliza labrada con figura antropomorfa (s. xvii-xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0139.  
- Pila bautismal de piedra caliza labrada procedente, según la tradición, de la antigua iglesia de San Julián (s. xiv-xv). Número de identificación: 03.34.099-023-0140.  
- Cajonera de la sacristía en madera y latón (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0141.  
- Ornamentación en yeso policromado del cupulín de la sacristía (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0142.  
- Portada arquitectónica de labra de piedra caliza y mármol rojo y negro del ingreso principal al templo (1788-1789). Número de identificación: 03.34.099-023-0147.  
- Escudo heráldico del obispo Gómez de Terán. Piedra labrada (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0148.  
- Reja de hierro forjado del camarín de la Virgen (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0203.  
- Altar de albañilería de los santos médicos san Cosme y san Damián, en madera y yeso, policromado y dorado (mediados del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0212.  
- Altar de albañilería de la Virgen del Carmen, en madera y yeso, policromado y dorado (mediados del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0213.  
- Altar de albañilería del Sagrado Corazón de Jesús, en madera y yeso, policromado y dorado (mediados del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0214.  
- Camarín del retablo de la capilla del Hallazgo. Madera tallada, policromada y dorada con vidriera emplomada. Obra de Jusepe Rufete, escultor. 1690. Números de identificación: 03.34.099-023-0218.00 (conjunto del camarín); 03.34.099-023-0218.01 (florón del techo); 03.34.099-023-0218.02 (friso y cornisa); 03.34.099-023-0218.03 (pilastras); 03.34.099-023-0218.04 (paneles decorativos); 03.34.099-023-0218.05 (seis vidrieras), y 03.34.099-023-0218.06 (cubierta).  
- Pavimento de azulejería del camarín de la capilla del Hallazgo (1690). Número de identificación: 03.34.099-023-0219.  
- Ventana de madera con herrajes de forja, sobre la escalera de acceso al camarín del retablo de la capilla del Hallazgo (1690). Número de identificación: 03.34.099-023-0220.  
- Dos veletas de hierro forjado. Rematan las torres-campanario que flanquean de la fachada principal del santuario (s. xviii-xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0221.  
- Medallón escultórico con el emblema de la Virgen de Monserrate en mármol labrado, que preside la portada principal (1788-1789). Número de identificación: 03.34.099-023-0222.  
- Azulejería de la contrahuella de la escalera de acceso al camarín del retablo de la capilla del Hallazgo (1690). Número de identificación: 03.34.099-023-0226.  
- Pareja de grúas de hierro forjado y dorado de la cornisa del presbiterio. Número de identificación: 03.34.099-023-0238.  
- Grafitis (textos y dibujos) sobre las paredes de la escalera de acceso al campanario. Número de identificación: 03.34.099-023-0275.  
- Pinjante en bóveda del crucero, lado del evangelio, que representa motivos vegetales y geométricos. Yeso dorado y policromado (1750-1775). Número de identificación: 03.34.099-023-0272.  
- Conjunto de ocho pequeños pinjantes en yeso dorado y policromado situados en bóvedas de la nave, el presbiterio y el crucero, que representan motivos vegetales y geométricos (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0273.00 (conjunto), 03.34.099-023-0273.01, 03.34.099-023-0273.02, 03.34.099-023-0273.03, 03.34.099-023-0273.04, 03.34.099-023-0273.05, 03.34.099-023-0273.06, 03.34.099-023-0273.07 y 03.34.099-023-0273.08.  
- Conjunto de cuatro capiteles de pilastra en yeso dorado situados la bóveda del brazo del crucero de que da tránsito a la capilla del Hallazgo (1750-1775), en el lado del evangelio. Números de identificación: 03.34.099-023-0274.00 (conjunto), 03.34.099-023-0273.01, 03.34.099-023-0273.02, 03.34.099-023-0273.03 y 03.34.099-023-0273.04.   
- Conjunto de dos medios pequeños pinjantes en yeso dorado y policromado situados en bóvedas del crucero, que representan motivos vegetales y geométricos (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0276.00 (conjunto), 03.34.099-023-0276.01 y 03.34.099-023-0276.02.  
- Conjunto de dos pequeños pinjantes en yeso dorado y policromado situados en las bóvedas del crucero, que representan motivos vegetales y geométricos (1750-1775). Números de identificación: 03.34.099-023-0277.00 (conjunto), 03.34.099-023-0277.01 y 03.34.099-023-0277.02.  
- Campana Ave María, de bronce fundido (circa 1450), de 26 cm de diámetro y 12,5 kg de peso, ubicada en la sacristía. Número de identificación: 03.34.099-023-0278.  
- Campana Virgen de Monserrate, de bronce fundido (1675), de 45 cm de diámetro y 53 kg de peso, ubicada en la torre campanario norte. Número de identificación: 03.34.099-023-0279.  
- Campana María de Monserrate, de bronce fundido (1776), de 71 cm de diámetro y 207 kg de peso, ubicada en la torre campanario norte. Número de identificación: 03.34.099-023-0280.  
- Campana María de la Puerta, de bronce fundido (fundidor:Vicente Domingo Rosas, 1890), de 68 cm de diámetro y 182 kg de peso, ubicada en la torre campanario sur. Número de identificación: 03.34.099-023-0281.  
  
c.2. Pertenencias o accesorios que se inscriben en la sección 1.ª del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano  
- Conjunto de trece óleos sobre lienzo que representan al apostolado, obra del pintor Marcos Valero (s. xvii ex.xviii in.). Números de identificación: 03.34.099-023-0044 (que representa al apóstol san Pedro); 03.34.099-023-0045 (que representa al apóstol san Pablo); 03.34.099-023-0162 (que representa al apóstol santo Tomás); 03.34.099-023-0163 (que representa al apóstol san Andrés); 03.34.099-023-0164 (que representa al apóstol Santiago), 03.34.099-023-0165 (que representa al apóstol san Juan); 03.34.099-023-0166 (que representa al apóstol Santiago el Menor); 03.34.099-023-0167 (representando al apóstol san Felipe); 03.34.099-023-0168 (que representa al apóstol san Bartolomé), 03.34.099-023-0169 (que representa al apóstol san Mateo), 03.34.099-023-0170 (que representa al apóstol san Simón); 03.34.099-023-0171 (representando al apóstol san Judas Tadeo) y 03.34.099-023-0172 (que representa al apóstol san Matías).  
- Óleo sobre lienzo que representa a un donante entre santa Catalina y san Antonio Abad (s. xvii). Número de identificación: 03.34.099-023-0067.  
- Predela de retablo en madera dorada y policromada con figuración (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0068.  
- Andas de la Virgen de Monserrate en madera tallada, torneada, dorada y plateada (1940-1950). Número de identificación: 03.34.099-023-0079.  
- Pareja de ciriales en madera tallada, torneada, dorada, plateada y policromada (s. xvii-xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0080.  
- Peana con ornamentación escultórica que representa nube y cabezas de querubines, en madera tallada, dorada y policromada (s. xvii). Número de identificación: 03.34.099-023-0083.  
- Óleo que representa a san Andrés con marco de cornucopia en madera tallada y corlada (segunda mitad del s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0084.  
- Óleo que representa la Inmaculada Concepción con marco de cornucopia en madera tallada y corlada (segunda mitad del s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0085.  
- Óleo que representa a san José con el Niño, con marco de cornucopia en madera tallada y corlada (segunda mitad del s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0086.  
- Cáliz de bronce y plata sobredorada (1756). Número de identificación: 03.34.099-023-0088.  
- Cáliz de plata sobredorada (1759). Número de identificación: 03.34.099-023-0089.  
- Cáliz de plata sobredorada (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0090.  
- Cruz de altar en plata sobredorada (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0091.  
- Conjunto de jofaina y aguamanil de plata cincelada, fundida y repujada, obra de Rafael Martos, platero (Córdoba; segunda mitad del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0093 (jofaina) y 03.34.099-023-0094 (aguamanil).  
- Juego de tres sacras en plata cincelada, repujada, troquelada y sobredorada, obra de F. G. Senac, platero (Murcia, 1927). Número de identificación: 03.34.099-023-0096.  
- Terno, bordados de hilo de oro y plata sobre seda (s. xix-xx). Números de identificación: 03.34.099-023-0098 (dalmática), 03.34.099-023-0099 (capa pluvial), 03.34.099-023-0100 (casulla) y 03.34.099-023-0101 (paño de hombros).  
- Casulla, bordados de hilo de seda sobre tisú de plata y espolín (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0102.  
- Vestido del Niño, bordados de hilo de oro y plata sobre espolín (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0104.  
- Vestido del Niño, bordados de hilo de oro y plata sobre otomán (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0105.  
- Vestido del Niño, bordados de hilo de oro y apliques sobre tisú de plata (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-00106.  
- Vestido del Niño, pasamanería y bordados de hilo de seda sobre espolín (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0107.  
- Vestido del Niño, pasamanería y bordados de hilo de plata sobre tisú de plata (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0108.  
- Vestido del Niño, pasamanería y bordados de hilo de seda sobre espolín (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0109.  
- Conjunto del antiguo traje de rogativas de la Virgen, pasamanería y bordados en hilo de oro, lentejuelas, apliques de nácar y láminas de plata sobre raso de seda (primera mitad del s. xix). Números de identificación: 03.34.099-023-0110 (conjunto), 03.34.099-023-0251 (manto), 03.34.099-023-0252 (peto), 03.34.099-023-0253 (chaleco) y 03.34.099-023-0254 (vestido del niño).  
- Conjunto de manto, peto y chaleco de la Virgen, bordados de hilo de seda sobre espolín (s. xix). Números de identificación: 03.34.099-023-0111 (manto), 03.34.099-023-0263 (peto) y 03.34.099-023-0264 (chaleco).  
- Conjunto de manto y peto de la Virgen donado por el infante Carlos María Isidro de Borbón, lentejuelas y bordados en hilo de oro sobre tisú de plata laminado en bandas. Números de identificación: 03.34.099-023-0112 (manto) y 03.34.099-023-0248 (peto).  
- Manto, peto y chaleco de París. Bordados de hilo de plata, cristal, apliques metálicos y placas de oro sobre tisú de plata (1742). Números de identificación: 03.34.099-023-0113 (peto), 03.34.099-023-0270 (peto) y 03.34.099-023-0271 (chaleco).  
- Manto de la Virgen. Bordado de hilo de seda y pasamanería sobre espolín (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0114.  
- Conjunto del traje del besa manto de la Virgen, bordado de hilo de seda y pasamanería sobre espolín (s. xix). Números de identificación: 03.34.099-023-0115 (manto) y 03.34.099-023-0255 (vestido del niño).  
- Cáliz de plata sobredorada, obra del orfebre Caubote (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0120.   
- Cáliz de plata sobredorada (s. xviii ex.). Número de identificación: 03.34.099-023-0121.   
- Cáliz de plata sobredorada, obra de los orfebres León, B. Naval y R. Martos (punzón de Córdoba; segunda mitad del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0122.   
- Conjunto de estola y parejas de manípulos y de collarines, hilo de plata y pasamanería sobre tisú de plata (s. xix). Números de identificación: 03.34.099-023-0129 (conjunto), 03.34.099-023-0123 (manípulo), 03.34.099-023-0124 (manípulo), 03.34.099-023-0127 (estola), 03.34.099-023-0128 (collarines).  
- Peana de la imagen de la Virgen. Madera tallada, policromada y dorada, obra del escultor Antonio Riudavets (1870). Número de identificación: 03.34.099-023-0131.  
- Óleo sobre tabla representando al Buen Pastor (s. xviii-xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0137.  
- Portapaz de metal plateado (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0143.  
- Custodia de plata y cobre sobredorados (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0144.  
- Óleo sobre lienzo representando a wanta Bárbara (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0145.  
- Conjunto formado por imagen de vestir representando a la Virgen de Monserrate e imagen del Niño. Madera tallada, plateada y policromada (s. xviii, imagen del Niño, cabeza y manos de la Virgen) y 1941 (cuerpo de la Virgen). Número de identificación: 03.34.099-023-0149.  
  
- Broche de plata dorada y brillantes (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0150.  
- Rosario de plata dorada (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0151.  
- Pareja de alfileres de plata dorada con circonitas (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0152.  
- Broche de plata y brillantes (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0153.  
- Cruz pectoral del obispo Pedro María Cubero López de Padilla, en plata dorada, oro y esmeraldas (1859-1881). Número de identificación: 03.34.099-023-0154.  
- Rosario de oro (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0155.  
- Cruz de plata dorada y brillantes (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0156.  
- Gargantilla de plata dorada, perlas y brillantes (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0157.  
- Rostrillo de metal dorado, perlas y brillantes (circa 1885). Número de identificación: 03.34.099-023-0158.  
- Medalla de oro, platino, madreperla y brillantes (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0159.  
- Rostrillo de plata dorada y circonitas (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0160.  
- Alfiler de plata dorada y circonitas (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0161.  
- Óleo sobre lienzo que representa a Nuestra Señora de Monserrate, atribuido a fray Antonio Villanueva (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0173.  
- Bastón enmarcado del obispo José Bascuñana López, en carey, esmaltes y dorados sobre alma de madera, con escudos de la ciudad y del obispo en la empuñadura, obra del taller de los joyeros Villanueva y Laiseca (1955; se conserva la caja original, que contiene el bastón 03.34.099-023-0180). Número de identificación: 03.34.099-023-0180.  
- Bastón de obispo en carey y dorados sobre alma de madera. Escudo de la ciudad y escudo del obispo con iniciales C y A en la empuñadura. Se conserva en la caja que originalmente contuvo el bastón 03.34.099-023-0179. Número de identificación: 03.34.099-023-0181.  
- Bastón de alcaldesa en plata troquelada sobre alma de madera, con placa recordatoria del acuerdo de nombramiento de la patrona como alcaldesa honoraria bajo la empuñadura (1920). Número de identificación: 03.34.099-023-0182.  
- Conjunto de dos vinajeras, salvilla y campanilla de plata cincelada, repujada y torneada, obra de los orfebres Casas y A. Comas (Barcelona, s. xix). La vinajera de agua lleva un cabujón con una piedra blanca en la tapa y en el cuerpo de la jarra aparecen representados los símbolos: espigas y los tres clavos. La vinajera del vino lleva un cabujón de color rojo en la tapa y los símbolos son la vid y el cáliz con la sagrada forma, en el cuerpo de la jarra. Números de identificación: 03.34.099-023-0184 (vinajeras), 03.34.099-023-0185 (salvilla) y 03.34.099-023-0186 (campanilla).   
- Hostiario de plata cincelada, obra del taller de Yagües (Murcia, finales del s. xix, ex.). Número de identificación: 03.34.099-023-0188.  
- Arqueta joyero de la Virgen de Monserrate, en plata repujada y troquelada sobre alma de madera de ciprés, obra de José Bonacho David (Valencia, 1959). Número de identificación: 03.34.099-023-0189.  
- Custodia de metal cincelado, torneado y sobredorado con joyas, pedrería y Cruz de Isabel la Católica engarzadas. Se conserva en su caja original. Barcelona. 1954. Número de identificación: 03.34.099-023-0192.  
- Rostrillo de plata con perlas y topacios engarzados (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0193.  
- Andas procesionales de plata cincelada, esgrafiada, repujada y dorada sobre alma de madera tallada. Obra del orfebre José Bonacho David (Valencia, 1954). Número de identificación: 03.34.099-023-0194.  
- Coronas de diario de la Virgen de Monserrate y del Niño, y orbe, en plata labrada, repujada y sobredorada, obra del orfebre Manuel Orrico (Madrid, 1942-1943). Es reproducción del ajuar perdido durante la Guerra Civil. Números de identificación: 03.34.099-023-0195 (corona de la Virgen) y 03.34.099-023-0243 (corona de diario del Niño y orbe).  
  
- Manto de tisú de plata con placas de metal sobredorado, lentejuelas, flecos y bordado en hilo de oro y de plata (Orihuela, s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0196.  
- Conjunto de joyas de la Virgen, integrado por las coronas de la Virgen de Monserrate o de la Natividad (plata labrada, repujada, cincelada y sobredorada con incrustaciones de piedras semipreciosas y con pendientes y broches de oro y plata con piedras preciosas y semipreciosas engarzados) y del Niño Jesús (plata calada y sobredorada con brillantes, solitarios, tresillos y broches engarzados, y orbe rematado por cruz del Niño, en oro y esmeraldas), ambas obra de José Bonacho David (Valencia, 1958); pendientes de pasta vítrea y broche de plata y pasta vítrea del s. xix, y broche de platino, brillantes, rubíes y perla, s. xix-xx. Números de identificación: 03.34.099-023-0197 (corona de la Virgen), 03.34.099-023-0198 (corona del Niño), 03.34.099-023-0116 (orbe del Niño), 03.34.099-023-0117 (pendientes de plata), 03.34.099-023-0118 (broche de plata) y 03.34.099-023-0119 (broche de platino).  
- Medalla de oro de la ciudad de Orihuela (mediados del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0199 (medalla).  
- Peana y plinto de la peana de la Virgen de Monserrate. Madera policromada y dorada. Números de identificación: 03.34.099-023-0131 (peana) y 03.34.099-023-0203 (plinto).   
- Dos jarrones estilo imperio de latón troquelado y plateado (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0207.  
- Juego de dos pares de jarrones y una jardinera neoclásicos de latón troquelado (circa 1800). Números de identificación: 03.34.099-023-0208 (jarrón), 03.34.099-023-0235 (jarrón) y 03.34.099-023-0247 (jardinera).  
- Caja de plata labrada, troquelada y cincelada con pelícano en la tapa, obra del orfebre Martínez (Orihuela, 1856). Número de identificación: 03.34.099-023-215.  
- Escultura de bulto redondo en madera tallada y policromada representando al Cristo de la Buena Muerte, integrada en el retablo de la capilla del Hallazgo, atribuido a los talleres de Félix Granda, José Capuz y Vicente Mengual (1940). Número de identificación: 03.34.099-023-0223.  
- Ramillete de plata sobredorada y filigrana (s. xix-xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0225.  
- Medalla de alcaldesa de Orihuela en oro esmaltado y plateado (1920). Número de identificación: 03.34.099-023-0232.  
- Pareja de jarrones estilo imperio de metal plateado (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0233.  
- Pareja de jarrones estilo imperio de metal plateado (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0234.  
- Pareja de jarrones estilo imperio de metal plateado (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0236.  
- Pareja de jarrones estilo imperio de metal plateado (primer tercio del s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0237.  
- Cruz laureada de san Fernando, de oro y esmaltes (principios del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0245.  
- Cruz al mérito militar, de oro esmaltado. Número de identificación: 03.34.099-023-0246.  
- Cruz pectoral del obispo Félix Herrero Valverde, en oro blanco calado con incrustaciones de amatista, diamante y oro (1824-1858). Número de identificación: 03.34.099-023-0239.  
- Lápida sepulcral de María Bueno (1706). Número de identificación: 03.34.099-023-0242.  
- Corona de la Virgen, en plata cincelada y recortada (s. xviii ?corona y xx ?aureola). Número de identificación: 03.34.099-023-0244.  
- Cruz laureada de san Fernando, de oro y esmaltes (principios del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0245.  
- Cruz al mérito militar, de oro y esmaltes. Número de identificación: 03.34.099-023-0246.  
- Peto y chaleco de la Virgen, bordados en hilo de oro, lentejuelas y apliques metálicos sobre tisú de plata (s. xix ex. - xix in.). Número de identificación: 03.34.099-023-0249 (peto) y 03.34.099-023-0250 (chaleco).  
- Manto, peto y chaleco de la Virgen y vestido del Niño, del traje de la marquesa de Rubalcava. Bordados de hilo de plata sobre seda. 1973. Número de identificación: 03.34.099-023-0257 (manto), 03.34.099-023-0258 (peto), 03.34.099-023-0259 (chaleco) y 03.34.099-023-0260 (vestido del niño).  
- Peto y chaleco de la Virgen. Pasamanería y bordados de hilo de seda sobre espolín. Segunda mitad del s. xix. Número de identificación: 03.34.099-023-0261 (peto) y 03.34.099-023-0262 (chaleco).  
- Manto, peto, chaleco y lazo de la Virgen, y vestido del niño, bordados de hilo de plata y lentejuelas sobre terciopelo (primer tercio del s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0265 (manto), 03.34.099-023-0266 (peto), 03.34.099-023-0267 (chaleco), 03.34.099-023-0268 (lazo) y 03.34.099-023-0269 (vestido).  
- Manto, peto y chaleco de la Virgen. Pasamanería y bordados de hilo de plata sobre tisú de oro. Segunda mitad del s. xix. Número de identificación: 03.34.099-023-0272 (manto), 03.34.099-023-0273 (peto) y 03.34.099-023-0274 (chaleco).  
- Ramillete. Plata dorada con esmaltes. Número de identificación: 03.34.099-023-0282.  
- Ramillete. Plata dorada en filigrana calada. Número de identificación: 03.34.099-023-0283.  
- Copón. Manuel Orrico, orfebre. Número de identificación: 03.34.099-023-0284.  
- Medalla del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela. Número de identificación: 03.34.099-023-0285.   
- Medalla de Nuestro Padre Jesús. Número de identificación: 03.34.099-023-0286.  
  
c.3. Pertenencias o accesorios para inscribir en la sección 3.ª del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano  
- Pareja de bases de candelero, en latón dorado (s. xviii). Número de identificación: 03.34.099-023-0046.  
- Conjunto de tres sillones y tresillo, en madera y terciopelo (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0047 (sillones) y 03.34.099-023-0048 (tresillo).  
- Cruz de altar en plata fundida. Meneses (s. xix-xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0054.  
- Conjunto de cuatro candeleros en metal dorado y plateado (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0081.  
- Escultura de bulto redondo (busto femenino sin rostro) en madera tallada y policromada (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0082.  
- Conjunto de dos vinajeras con su salvilla y campanilla, en plata cincelada, fundida, repujada, torneada y troquelada. Meneses (s. xlx). Número de identificación: 03.34.099-023-0092.  
- Relicario de bronce (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0095.  
- Pareja de candeleros en metal plateado (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0097.  
- Casulla con estola, pasamanería sobre espolín (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0103.  
- Estandarte bordado y policromado sobre raso blanco de los vecinos del camino de Cartagena, dedicado a Nuestra Señora de Monserrate (1920). Número de identificación: 03.34.099-023-0174.  
- Tapiz policromado sobre arpillera de Nuestra Señora de Monserrate, obra de la fábrica de tapices de la marquesa de Retamoso (Tarancón, 1920). Número de identificación: 03.34.099-023-0175.  
- Estandarte bordado y policromado sobre raso de seda del Colegio de la Inmaculada, dedicado a Nuestra Señora de Monserrate, obra de Joaquina y Margarita Truque (1913). Número de identificación: 03.34.099-023-0176.  
- Estandarte bordado y policromado sobre raso blanco de los vecinos de la calle de Meca, dedicado Nuestra Señora de Monserrate, pasamanería y bordado de hilo de seda sobre raso de seda (1939). Número de identificación: 03.34.099-023-0177.  
- Estandarte policromado sobre raso de seda de los vecinos de la calle de San Juan, dedicado Nuestra Señora de Monserrate (1920). Número de identificación: 03.34.099-023-0178.  
- Estandarte policromado sobre raso de seda de los vecinos del Ravaloche, dedicado Nuestra Señora de Monserrate (1959). Número de identificación: 03.34.099-023-0179.  
- Espadín ceremonial con vaina, con hoja de acero con empuñadura sobredorada y vaina metálica (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0183.  
- Dos navetas de plata repujada. Meneses (Madrid, s. xix ex. - xx in.). Número de identificación: 03.34.099-023-0187.  
- Badajo de hierro fundido perteneciente a la campana María de la Puerta, obra del taller de J. Cases; fundidor: Domingo Rosas (1891). Número de identificación: 03.34.099-023-0190.  
- Escultura de la Virgen de los Donativos (de vestir) con el Niño (completa) en madera tallada, dorada y policromada (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0191.  
- Escultura de bulto redondo en madera tallada, policromada y dorada que representa a san Francisco Javier, atribuida a Enrique Galarza (Valencia, s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0200.  
- Sillón del obispo en madera con tejido y dorados (s. xix). Número de identificación: 03.34.099-023-0201.  
- Bambalinas de palio. Terciopelo bordado con hilo metálico, lentejuelas y pasamanería. Número de identificación: 03.34.099-023-0202.  
- Fanal de bronce y cristal (circa 1900). Número de identificación: 03.34.099-023-0204.  
- Vitrina-joyero de madera con apliques de hierro forjado. Número de identificación: 03.34.099-023-0205.  
- Custodia de latón cincelado, troquelado y sobredorado con viril de oro e incrustaciones de pasta vítrea, conservada en su caja original (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0209.  
- Lámpara de metal con lágrimas de cristal de roca (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0210.  
- Lámpara con seis brazos de cristal de Murano a modo de candelabros (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0211.  
- Puntero de plata cincelada. Meneses (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0216.  
- Conjunto de ocho lámparas de bronce calado (s. xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0224.  
- Lámpara de bronce recortado y sobredorado (s. xix-xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0227.  
- Escultura en cartón piedra policromado representando a monaguillo limosnero (circa 1940). Número de identificación: 03.34.099-023-0228.  
- Pareja de lámparas de bronce calado, que penden de las grúas con el número de identificación 03.34.099-023-0037 (s. xix-xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0230.  
- Lámpara de bronce calado (s. xix-xx). Número de identificación: 03.34.099-023-0231.  
- Mobiliario de madera. Número de identificación: 03.34.099-023-0240.  
- Candelero de metal (s. xx in.). Número de identificación: 03.34.099-023-0241.  
- Estandarte del Camino de Enmedio en seda policromada. Número de identificación: 03.34.099-023-0256.  
  
d) Delimitación del entorno afectado  
Justificación de la delimitación propuesta  
El monasterio se encuentra inmerso en el ámbito del Conjunto Histórico de la ciudad de Orihuela, declarada Bien de Interés Cultural por el Decreto 845 de 1969, y en el que está vigente el Plan Especial de Ordenación y Protección del Centro Histórico de Orihuela (BOP de Alicante 23.05.1995).  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección consiste en incluir dentro de su área los siguientes elementos urbanos:  
- Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el BIC; puede afectar al mismo, tanto visual como físicamente, cualquier intervención que se realice sobre ellas.  
- Parcelas que recaen al mismo espacio público que el BIC y que constituyen el entorno visual y ambiental inmediato, y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.  
- Espacios públicos en contacto directo con el BIC y las parcelas enumeradas anteriormente, y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.  
- Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que aun no teniendo una situación de inmediatez con el BIC, afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.  
  
Descripción de la línea delimitadora  
Origen: intersección del eje de la calle de San Francisco con la prolongación de la medianera norte de la parcela 01 de la manzana 97782, punto A.  
Sentido: Horario.  
Línea delimitadora: desde el origen, la línea recorre las traseras de las parcelas de la manzana catastral núm. 97798 que recaen a la plaza de Monserrate y a la calle de los Capuchinos. Cruza la calle de los Capuchinos e incorpora las parcelas de la manzana 97796 que recaen a la calle de los Capuchinos y a la calle de la Torreta, hasta girar y continuar por las traseras de las parcelas 21 y 22 de dicha manzana. Desde la esquina sudeste de la citada parcela 22 continúa por el eje de la calle de la Torreta en dirección a la montaña hasta una distancia de 50 m de una línea virtual paralela a la parcela 04 de la manzana 98782, continúa por el eje de la calle hasta girar a oeste por la prolongación de la fachada noroeste de la parcela 01 de la manzana 99781 hasta la calle de los Capuchinos. Cruza esta calle y sigue por el eje de la travesía de Santiago. Gira y se introduce en la manzana 97787 e incorpora las parcelas que recaen a la calle de los Capuchinos y a la plaza de de Monserrate. Incorpora la parcela 01 de la manzana 97773 y las que recaen a la plaza de Monserrate de la manzana 97782, hasta el punto de origen.  
  
e) Normativa de protección del monasterio y su entorno  
Monumento  
«Artículo 1  
Se atendrá a lo dispuesto en la sección segunda, «Régimen de los bienes inmuebles de interés cultural», del capítulo III de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, aplicable a la categoría de monumento.  
  
Artículo 2  
Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por el artículo 35 de la citada Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.  
  
Artículo 3. Régimen de protección de las pertenencias y accesorios  
El régimen de protección de las pertenencias y accesorios relacionados en el presente decreto se ajustará al establecido para esta clase de bienes en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.»  
  
Entorno de protección  
«Artículo 4  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la citada Ley de Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del monumento requerirá de la previa autorización de la consellería competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa, y en lo no contemplado en la misma, mediante la aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 39 de la citada Ley. La presente normativa regirá con carácter provisional hasta que se redacte el plan especial de protección del monumento y su entorno y este alcance validación patrimonial.  
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizatorio, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.  
  
Artículo 5  
Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante sopesado informe técnico municipal, se podrá derivar la no necesidad de trámite autorizatorio previo en actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación y decoración interior de estos inmuebles.  
En estos casos, el Ayuntamiento comunicará a esta Administración, en el plazo de 10 días, la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su falta de trascendencia patrimonial.  
  
Artículo 6  
La contravención de lo previsto en los artículos anteriores determinará la responsabilidad del Ayuntamiento en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.  
  
Artículo 7. Criterios de Intervención  
1. Se mantendrán las pautas de la parcelación histórica del entorno.  
2. Serán mantenidas las alineaciones históricas de la edificación conservadas hasta la actualidad.  
3. Los edificios tradicionales del entorno, por su alto valor ambiental y testimonial de una arquitectura y tipología que caracteriza al mismo, deberán mantener las fachadas visibles desde la vía pública, preservar y restaurar los caracteres originarios de las mismas.  
4. El número de plantas permitidas es de tres alturas (planta baja más dos), y se autorizan los sótanos pero quedan prohibidos los semisótanos. Los edificios que superen este número de plantas se regirán por el régimen fuera de ordenación. A tal efecto, en los supuestos de que concluya su vida útil o se pretendan obras de reforma de trascendencia equiparable a la reedificación, una remodelación con eliminación de las plantas superiores o una sustitución voluntaria de los mismos, le serán de aplicación las ordenanzas de protección de esta normativa. Todo ello sin perjuicio de la posible aplicación del artículo 21 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano a estos inmuebles.  
5. La altura de cornisa máxima es de 10,00 m para tres plantas y 7,00 m para dos plantas.   
6. Las cubiertas, de acuerdo con la tipología de la zona, serán en el cuerpo principal del edificio, cuya profundidad edificable oscilará entre 8 y 11 metros, inclinadas, de teja árabe, con pendiente comprendida entre el 25% y el 40%, a dos aguas y cumbrera de altura máxima 2,25 m respecto de la línea de cornisa. Este requisito únicamente podrá ser dispensado, con carácter excepcional, en aquellos casos en los que se acredite la existencia de una singular justificación histórico-contextual.  
7. Las nuevas edificaciones se adecuarán con carácter estético a la tipología y los acabados tradicionales de Orihuela, y la fachada atenderá a las siguientes disposiciones:  
- Aleros con longitud máxima de vuelo de 35 cm.  
- Impostas, molduras, recercados, cinchos, remates ornamentales y demás elementos compositivos con una longitud máxima de vuelo de 15 cm.  
- Huecos de fachada de proporción vertical, con la posible excepción de plantas bajas o cambras, según la tipología compositiva del municipio.  
- Balcones de barandilla metálica, con anchura máxima de vuelo de 40 cm, 15 cm de canto y longitud máxima de 1,80 m. Se prohiben los miradores.  
- Las carpinterías serán de madera.  
- Se prohiben las persianas, salvo las persianillas exteriores enrollables tradicionales.  
8. El uso permitido en esta zona será el residencial. Se admitirán los siguientes usos, siempre que muestren su compatibilidad con las arquitecturas tradicionales de la zona:  
a) almacenes,  
b) locales industriales ubicados en planta baja,  
c) locales de oficina,  
d) uso comercial, i  
e) religioso.  
  
Artículo 8  
Todas las actuaciones que puedan tener incidencia sobre la correcta percepción y la dignidad en el aprecio de la escena o del paisaje urbano del monumento y su entorno, como sería el caso de la afección de los espacios libres por actuaciones de reurbanización, ajardinamiento o arbolado, provisión de mobiliario urbano, asignación de uso y ocupaciones de la vía pública, etc., o como podría serlo también la afección de la imagen arquitectónica de las edificaciones por tratamiento de color, implantación de rótulos, marquesinas, toldos, instalaciones vistas, antenas, etc., o cualesquiera otros de similar corte y consecuencias, deberán someterse a autorización de la consellería competente en materia de cultura, que resolverá con arreglo a las determinaciones de la ley y los criterios de percepción y dignidad antes aludidos.   
Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior a los planos de fachada de los edificios que, en cualquiera de sus acepciones, irrumpa en dicha escena urbana, salvo la de actividades culturales o eventos festivos que, de manera ocasional, reversible y por tiempo limitado solicite y obtenga autorización expresa.  
  
Artículo 9  
En cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o su entorno de protección, resultará de aplicación el régimen tutelar establecido en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, para la salvaguarda del patrimonio arqueológico.»



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML