Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 6835, del 07-08-2012 (2012/7531)

Informació pública de l'Acord de 4 de juny de 2012, del Ple, pel qual es procedeix a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6835

Data del DOGV
:   07-08-2012

Secció del DOGV
:   V. ANUNCIS - A) ORDENAMENT DEL TERRITORI I URBANISME

Número del document
:   2012/7531

CVE


Data del document
:   25-07-2012

Organisme emissor
:   Ajuntament de Moncofa

Tipus de document
:   Anunci

Descriptors 

:   * [Moncofa](javascript:void(0))
    * [pla d'urbanisme](javascript:void(0))
    * [administració local](javascript:void(0))

Informació pública de l'Acord de 4 de juny de 2012, del Ple, pel qual es procedeix a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació. [2012/7531]  
Jaime Picher Juliá, alcalde president de l'Ajuntament de Moncofa, en virtut de les facultats que li confereix l'article 21 de la Llei 7/85, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local i altra normativa d'aplicació dicta el present edicte:  
  
El Ple de l'Ajuntament de Moncofa, en sessió de caràcter ordinària de data 4 de juny de 2012 va adoptar el següent acord:   
  
«Jaime Picher Juliá, alcalde president de l'Ajuntament de Moncofa, en virtut de les facultats que li atorga l'art. 21 de la Llei 7/85, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, i atenent els informes evacuats pels serveis municipals d'Urbanisme en data 13 de febrer i 5 de març de 2012, disposa:  
  
Antecedents i fonaments jurídics  
Atés els antecedents i la fonamentació jurídica de l'exposició de fets de l'acord plenari de data 29 de setembre de 2011 relatiu a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner i a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.  
  
Atés que s'ha procedit segons la part resolutiva de l'esmentat acord mentres que s'ha procedit a la publicació del corresponent edicte d'informació pública en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana (DOCV núm. 6671, de data 15 de desembre de 2011), en un diari no oficial d'àmplia difusió en la localitat (diari Levante) en data 6 de desembre de 2011 i en el tauler d'anuncis d'aquest ajuntament així com que s'ha concedit un termini d'audiència a través de la remissió de les corresponents notificacions als que apareixien com a interessats en el present procediment segons assenyala la legislació urbanística.  
  
Atés l'existència del certificat emés pel secretari de l'Ajuntament en data 8 de febrer de 2012 en què consta que durant el període d'informació pública referit s'han presentat determinades al·legacions.  
  
Atés l'existència de l'informe emés pel secretari de la corporació en data 13 de febrer de 2012.  
Atés-se les al·legacions presentades en relació amb el període d'informació pública al·ludit, que es resolen a continuació:  
  
- Al·legació formulada per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil CISA 2011, SLU (abans CISA, Cartera de Inmuebles, SLU) en virtut de l'escrit amb número de registre d'entrada 15894, de data 13 de desembre de 2011.  
En relació amb el present escrit d'al·legacions, s'efectuen les següents manifestacions, a saber:  
En primer terme, manifesta la mercantil al·legant que no existeix cap inconvenient a fi que es procedisca a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la mercantil Pladesa, SL, i que l'Ajuntament assumisca la gestió directa de l'actuació.  
No obstant això, manifesta la mercantil al·legant que l'adquisició dels terrenys per part de CISA, Cartera de Inmuebles, SLU, a l'anterior propietari dels terrenys es va materialitzar en virtut de l'escriptura notarial en què es concreta que l'al·legant adquiria els terrenys lliures de càrregues, incloses les urbanístiques.  
En conseqüència, manifesta l'al·legant que les quotes d'urbanització han de ser reclamades per l'Administració a l'anterior propietari.  
  
En relació amb el present punt d'al·legacions, no ha de desconéixer l'al·legant les obligacions que li són pròpies com a adquirent de parcel·les incloses en l'àmbit d'un programa d'actuació integrada.  
A tals efectes la legislació urbanística, tant estatal com autonòmica ha vingut a ser clara i invariable al respecte, a l'instituir ja el principi de subrogació real o efecte subrogatori en l'art. 88 del Reial Decret 1346/1976, de 9 d'abril, pel qual s'aprova el Text Refós de la Llei sobre Règim del Sòl i Ordenació Urbana, posteriorment en l'article 21 de la Llei 6/1998, de 13 d'abril, sobre règim del sòl i valoracions i l'article 18 de la Llei 8/2007, de 28 de mai, de sòl, i en l'actualitat i amb plena vigència en l'article 25 de la Llei 16/2005, de 30 de desembre, de la Generalitat, Urbanística Valenciana i en l'article 19 Reial Decret Legislatiu 2/2008, de 20 de juny, pel qual s'aprova el Text Refós de la Llei de Sòl.  
En conseqüència, ens trobem davant d'una obligació propter rem; açò és, estem davant de drets o obligacions que tenen l'origen en la propietat d'una determinada parcel·la i dels quals un subjecte està lligat mentres en siga titular i precisament per ser-ho.  
En aquest sentit, és pacífica també la jurisprudència quant a la materialització dels preceptes citats. D'una manera clarificadora ho prevé entre altres el FJIV de la Sentència de la Secció Tercera de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya de 22 de juny de 2000:   
«El principi de subrogació real o, si es prefereix, l'efecte subrogatori establit en l'article 130 del Decret Legislatiu 1/1990, com amb anterioritat va establir l'article 88 del Text Refós de la Llei del Sòl de 1976, inclusiu amb invocacions a la configuració d'una espècie d'obligatio propter rem, ha tingut una nodrida aplicació a la matèria d'autos -en atenció a la doctrina jurisprudencial establida pel Tribunal Suprem que s'anirà assenyalant així com, en sintonia amb ella, en l'aplicada per aquesta Secció i Sala, entre d'altres, en les sentències núm. 373, de 10 de maig de 1993, núm. 196, de 18 de març de 1994, núm. 131, de 20 de febrer de 1995, núm. 190, d'11 de març de 1995, núm. 45, de 24 de gener de 1996, núm. 998, de 12 de desembre de 1998 i núm. 944, d'1 d'octubre de 1999.  
Efectivament s'ha establit i procedeix reiterar que, d'una banda, la subrogació real congela el règim urbanístic de la propietat immobiliària, amb independència de qui siga el titular propietari evitant que el canvi en la titularitat dominical puga alterar el règim d'obligacions i deures legals urbanístics especialment els compromisos contrets amb l'Administració urbanística i, d'una altra banda, que la transmissió de la propietat porta amb ella la subrogació de l'adquirent en els drets i obligacions, en les potestats i deures, al punt que no es requereix la inscripció prèvia en el registre de la propietat immobiliària, perquè l'article 34 de la Llei Hipotecària, excepte en els casos en què així ho dispose una norma legal i expressa, no arriba a les limitacions o deures instituïts en les lleis reguladores de l'ordenació urbana i règim de sòl o imposats en actes d'execució dels seus preceptes, i no és ociós referir el sistema de publicitat urbanístic que permet a tot ciutadà obtindre un perfecte coneixement del règim urbanístic a què està sotmés l'immoble que pretén adquirir i en tal sentit no cal traslladar a l'ordre jurídic urbanístic temàtiques que no són sinó conseqüència de negligències informatives i falta d'advertències del venedor contra el qual sempre cap exercitar les accions civils que hi corresponguen. En definitiva, el canvi de propietari ha de resultar intranscendent i l'adquirent ha de quedar subrogat en la posició jurídica del transmitent, sense que siga obstacle la protecció derivada del registre de la propietat siga per l'article 13 o 34 de la Llei Hipotecària - sentències del Tribunal Suprem Sala 3a de 24 d'abril de 1984, de 10 de maig de 1990, de 9 d'octubre de 1990, de 8 de novembre de 1990, de la Sala 3a Secció 5a de 18 de gener de 1996, de 12 de desembre de 1997, de 7 de febrer de 1998, entre altres».  
  
  
Dit en altres paraules i des d'una altra perspectiva, complement de l'article 130 del Decret Legislatiu 1/1990 és l'article 94 del mateix text legal -com amb anterioritat va establir l'article 62 del Text Refós de la Llei del Sòl de 1976- que amb evident finalitat de garantia per als adquirents i de protegir el tràfic jurídic obliga als transmitents a fer constar expressament en el títol d'alienació les circumstàncies que hi conté -així les que ens ocupen en aquest cas- a l'extrem que l'incompliment d'això autoritza l'adquirent per a resoldre, o potser millor rescindir, el contracte en els termes que en eixe precepte s'indiquen per la qual cosa la major onerositat o perjuís que es tracten de fer valer hauran de ser invocades en el seu cas davant de la jurisdicció ordinària -Sentències del Tribunal Suprem Sala 3a de 2 de novembre de 1993, de 21 de juny de 1994, Sala 3a Secció 5a de 29 de gener de 1996, de 16 de juliol de 1996, de 3 de febrer de 1997, entre d'altres.  
  
En termes anàlegs, el Tribunal Suprem s'ha pronunciat en nombroses ocasions sobre els efectes que produeixen la transmissió de finques sobre les obligacions contretes davant de l'administració urbanística competent.   
Així en les sentències de 2 de novembre de 1993, 18 de gener de 1996, 29 de gener de 1996, 16 de juliol de 1996, 7 de juliol de 2000 o 31 de maig de 2005, el tribunal mateix va declarar que en supòsits d'alienació de finques, l'adquirent queda subrogat en l'indret i lloc de l'anterior propietari en els compromisos que haguera contret amb l'Administració respecte de la urbanització, d'acord amb el principi, sancionat legalment, de subrogació real, que com s'ha apuntat en relació amb la sentència del Tribunal Superior de Justícia anteriorment transcrita, congela el règim urbanístic de la propietat immobiliària, amb independència de qui siga el titular propietari, i evitar d'aquesta forma que el simple canvi en la titularitat dominical d'una finca puga alterar tant les limitacions i els deures legals com els compromisos contrets amb l'Administració urbanística, ja que les normes urbanístiques i, per tant, els plans d'aquesta naturalesa són dret necessari, que no pot ser desconegut pels titulars adquirents de finques sobre les quals pesen determinades limitacions o deures, encara que, per a protegir el tràfic jurídic, el transmitent vinga obligat a fer constar expressament en el títol d'alienació les limitacions i altres circumstàncies urbanístiques, entre les quals es troben els compromisos que el propietari haguera assumit en relació amb la urbanització (actualment recollida l'obligació l'article 19.2 i 3 del TRLS 2/2008), i autoritzar, contràriament, l'adquirent a resoldre el contracte o exercitar davant d'aquell les accions de les quals es crega assistit de la jurisdicció civil, que no de la contenciosa administrativa.  
  
Parafrasejant la Sentència del Tribunal Suprem de 31 de maig de 2005 (antecedent segon), l'adquirent se subroga en els drets i les obligacions del transmitent, ja que aquests tenen caràcter ob rem i segueixen per això a la cosa i no a la persona.  
A més a més en aquesta qüestió, la subrogació real de l'adquirent en la posició jurídica del transmitent es produeix sense que per a això puga ser obstacle la protecció derivada del Registre de la Propietat. La fe pública registral, en definitiva, protegeix al tercer adquirent de les limitacions voluntàries, no així de les instituïdes per llei o en virtut d'ella pels actes d'execució dels seus preceptes, que així que afecten l'interés general, gaudeixen d'una publicitat que transcendeix a la del Registre de la Propietat, de sort que en els supòsits d'alienació de finques l'adquirent queda subrogat en l'indret i el lloc del transmitent no únicament pel que fa a les limitacions imposades per la llei o derivades d'ella, sinó també pel que fa als compromisos i a les obligacions assumits per aquest amb l'Administració pública, sense perjuí de les facultats resolutòries i indemnitzatòries que a aquell reconeix l'article 19 de TRLS 2/2008.  
En aquest sentit és destacable la STS de la Sec. 5a, Sala 3a de 21 de juny de 1994 que estableix que la mateixa Sala té declarat (així en STS de 7 d'octubre de 1980, de 27 de febrer de 1981, de 10 de maig de 1990) que l'efecte subrogatori no requereix la prèvia inscripció en el Registre de la Propietat Immobiliària, perquè l'article 34 de la Llei Hipotecària, excepte en els casos que així ho dispose una norma legal i expressa, no arriba a les limitacions i els deures instituïts per les lleis reguladores de l'ordenació urbana i règim del sòl o imposades en actes d'execució dels seus preceptes, i tal doctrina s'ha de mantindre a pesar de les crítiques que s'han formulat contra l'esmentat article 88 (del TRLS/1976) en el sentit de considerar-lo atemptatori als principis de publicitat i seguretat del tràfic jurídic immobiliari, perquè davant d'elles cal tindre present que, a més a més de no consentir una altra interpretació dels clars termes d'esmentat precepte, el mateix text refós estableix en l'article 55 un sistema de publicitat urbanística que permet a tot ciutadà obtindre coneixement del règim urbanístic a què estiga sotmés l'edifici que pretén adquirir (hui article 4 d) TRLS 2/2008), i en tal sentit el recurrent no pot traslladar l'ordre jurídic administratiu la frustració que dels seus projectes adquisitius es produïsquen com a conseqüència d'una negligència informativa o la falta d'advertència del venedor, contra el qual sempre podrà exercitar les accions civils que considere convenients.  
  
En conseqüència, i en atenció al que s'ha exposat, cal desestimar-se el presente punt d'al·legacions.  
En segon terme, manifesta la mercantil al·legant que no ha de procedir al pagament de les quotes d'urbanització, ja que l'Administració no ha de procedir a la repercussió dels costos d'urbanització a ella, sinó que aquesta ha de realitzar-se via confiscació de garanties a qui va resultar ser agent urbanitzador.  
En relació amb aquest punt, s'ha de segregar de manera clara qui es constitueix com a subjecte responsable de les quotes d'urbanització com a ingrés de dret públic en el marc d'un procediment de programació del planejament urbanístic, d'una eventual confiscació de garanties i en el seu cas, del destí d'aquestes.  
En aquest sentit, és pacífica la doctrina que ha considerat les quotes d'urbanització com la concreció d'un conjunt d'obligacions de caràcter monetari inherents al deure d'urbanitzar del propietari.  
  
D'aquesta manera, les quotes d'urbanització es constitueixen com una contrapartida a les plusvàlues generades en el procés de gestió del planejament i que reverteixen a favor del propietari de la parcel·la, afavorint i possibilitant a més a més la procedent equidistribució de beneficis i càrregues.  
A tals efectes, l'article 14 de la Llei 6/1998, de 13 d'abril, sobre règim del sòl i valoracions ja establia de manera expressa l'obligació dels propietaris de costejar la urbanització; obligació aquesta que com s'ha establit en el paràgraf precedent, troba la contrapartida en l'obtenció de les pròpies plusvàlues (article 3 LRSV) que genera l'execució de l'actuació a favor del propietari de la parcel·la a través del repartiment equitatiu dels beneficis i càrregues (article 5 LRSV); i que en l'actualitat troba acomodament en els article 8.1.c), 9.3 i 16.1.c) del Reial Decret Legislatiu 2/2008, de 20 de juny, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de Sòl. En suma, l'anterior no és més que una concreció del principi general del dret urbanístic que comporta a l'afectar l'augment de valor del sòl originat pel planejament al pagament de les despeses d'urbanització.  
  
Sense perjuí de l'anterior, el règim jurídic aplicable al present procediment i que ja es va assenyalar a compte de l'informe i el posterior acord plenari municipal de sotmetiment a informació pública, no és un altre que el recollit en la Llei 6/1994, de 15 de novembre, Reguladora de l'Activitat Urbanística, la qual ve a assenyalar de manera clara en l'art. 67.1 LRAU que es constitueixen com a «càrregues de la urbanització que tots els propietaris han de retribuir en comú a l'urbanitzador, el cost de les obres d'urbanització», precepte que ve a reproduir la vigent Llei Urbanística Valenciana en l'article 168.1.  
Establit aquest principi general d'acord amb el qual és el propietari que obté la plusvàlua qui ha de costejar les corresponents obres d'urbanització, no pot acollir-se la pretensió de l'al·legant en relació amb el que disposa l'al·ludit article 143 LUV, mentres que com estableix l'apartat 4.c.2), la compensació a la qual al·ludeix el precepte no concorre en el present cas, ja que la totalitat de les quotes satisfetes pels propietaris mentres la gestió de l'actuació va tindre caràcter indirecte va ser aplicada a l'execució de les obres d'urbanització previstes en el programa tal com consta entre la documentació que hi ha a l'expedient i el seu objecte no ha suscitat cap escrit d'al·legacions per part de cap propietari, ni tan sols per l'ara al·legant.  
  
I tot això en relació amb el que està previst en l'article 29.13.c.2) LRAU, que en tot cas seria el precepte aplicable a l'objecte de l'al·legació formulada.  
En conseqüència, el present punt d'al·legacions ha de ser igualment desestimat.  
En relació amb el tercer punt d'al·legacions, manifesta la mercantil CISA, 2011, SLU que en virtut de l'escriptura d'escissió autoritzada el dia 7 de juny de 2011 pel notari de València, Carlos Pascual de Miguel, número 1101 de protocol, determinats immobles propietat de Cartera de Inmuebles, SLU, han passat a pertànyer a CISA, 2011, SLU, entre els quals es troben els terrenys situats en la unitat d'actuació que ens ocupa, i sol·licita que d'ara en avant les notificacions s'efectuen a CISA 2011, SLU.  
En relació amb el present punt d'al·legacions, cal avançar que s'estima l'al·legació presentada quant a la sol·licitud efectuada de procedir a la notificació a la mercantil CISA, 2011, SLU de totes les actuacions que es duen en aquest procediment, i això d'acord amb el que disposa l'art. 31.1 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.  
  
No obstant això, cal indicar-se que això no obsta que les successives actuacions dutes a terme en aquest procediment hagen de ser igualment notificades a CISA Cartera de Inmuebles, SLU, que és en tot cas la mercantil que apareix en la certificació de domini i càrregues expedida pel registrador de la propietat en data 20 d'octubre de 2011 en relació amb la titularitat registral de determinades finques registrals.  
  
- Al·legació formulada per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil Bancaja Habitat, SL, en virtut de l'escrit amb número de registre d'entrada 187 de data 10 de gener de 2012.  
En relació amb aquest escrit d'al·legacions, s'ha d'informar que ja que el contingut és anàleg al presentat per Jorge Marco Aguilar on manifesta actuar en nom i representació de la mercantil CISA 2011, SLU, la resolució de les al·legacions ha de reproduir el que s'ha assenyalat respecte de la resolució de l'al·legació anterior, sense perjuí del que s'ha assenyalat en el punt tercer, mentres que en aquest cas s'estima l'al·legació presentada pel que fa a la sol·licitud efectuada de procedir a la notificació a la mercantil Bancaja Habitat, SLU, de les actuacions que es porten en aquest procediment d'acord amb el citat article 31 LRJAP-PAC.  
Que sense perjuí d'aquesta resolució d'al·legacions, quant a la fonamentació jurídica d'aquest procediment, cal remetre's als informes de data 7, 8 i 16 de setembre de 2011.  
- Al·legació presentada per Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castelló, mitjançant l'escrit amb número de registre d'entrada 16327 de data 26 de desembre de 2011.  
En aquesta al·legació, l'al·legant manifesta que no consta en la societat cap sol·licitud de subministrament per a la citada actuació urbanística i indica que per a acreditar si es compte amb capacitat suficient haurà de ser preceptiva la recepció de la sol·licitud corresponent, amb el fi d'emetre la societat l'estudi/informe que acredite la disponibilitat del subministrament.  
L'al·legant fa referència a l'article 157.3 de la LUV, segons el qual «Els projectes d'urbanització hauran de resoldre l'enllaç dels serveis urbanístics amb els de la xarxa primària i acreditar que tenen capacitat suficient per a atendre'ls. En els serveis de titularitat privada s'acreditarà la disponibilitat real de subministraments per part de les empreses titulars del servei».  
A aquest respecte cal informar que la sol·licitud de subministrament ja va ser efectuada per l'agent urbanitzador Pladesa, SL, que va tramitar amb la companyia subministradora Iberdrola l'electrificació de la unitat d'execució, sota les següents referències:  
Expedient d'Iberdrola: 9014491742.  
Promotor: Pladesa, SL.  
Tipus de línia: subterrània.  
Tipus de subministrament: actuació urbanística.  
Adreça del subministrament: UE Magraner.  
Municipi en què es troba el subministrament: Moncofa.  
Per tot açò i entenent que la sol·licitud de subministrament a què fa referència l'al·legació ja va ser tramitada, si bé amb un altre agent urbanitzador distint de l'Ajuntament, hauria de desestimar-se l'al·legació, sense perjuí de les consideracions o apreciacions que des de la companyia subministradora puguen indicar-se respecte de les obres previstes per a la finalització de la urbanització que afecten la infraestructura elèctrica.  
En conseqüència, s'eleva com a proposta de resolució desestimar l'al·legació presentada per Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castelló, per entendre que el que s'ha al·legat ja va ser satisfet per Pladesa, SL, sense perjuí de les consideracions o apreciacions que des de la companyia subministradora puguen indicar-se respecte de les obres previstes per a la finalització de la urbanització que afecten la infraestructura elèctrica.  
Que així mateix, i d'acord amb el que està previst en l'article 49 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, reguladora de l'activitat urbanística haurà de presentar-se en el Registre de Programes de la conselleria competent en matèria d'urbanisme, el corresponent acord d'aprovació, el qual determinarà els efectes previstos en l'article 49 de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases del Règim Local.  
Que així mateix, en aquest procediment s'ha evacuat l'informe favorable per part de l'interventor municipal en data 17 de maig de 2012.  
  
Que atenent tot el que antecedeix, l'Alcaldia Presidència eleva la següent proposta d'acord al Ple:  
  
Primer. Procedir a la resolució de la condició d'agent urbanitzador de la unitat d'execució denominada Magraner del planejament urbanístic d'aquesta localitat a la mercantil Pladesa, SL.  
  
Segon. Procedir a l'assumpció per part de l'Ajuntament de Moncofa de la gestió directa de l'actuació.  
  
Tercer. Procedir a l'aprovació de la documentació que hi ha en el procediment, açò és, el projecte d'urbanització, l'estat dels mesuraments de les obres pendents d'execució, així com tota aquella documentació que haja format part del procediment dut a terme mitjançant la gestió indirecta, així com procedir a l'aprovació del compte de liquidació provisional objecte d'informació pública.  
  
Quart. Estimar/desestimar les al·legacions presentades segons el que estableix aquest acord.  
  
Cinqué. Notificar el corresponent acord a tots aquells que apareguen com a interessats en el procediment, amb l'advertiment dels recursos que hi caben, el termini per a interposar-los i l'òrgan davant del qual cal presentar-los.  
  
Sisé. Donar trasllat del corresponent acord al Registre de Programes pertanyent a la conselleria competent en urbanisme amb la publicació prèvia.  
  
Seté. Publicar el corresponent acord en el tauler d'anuncis d'aquesta corporació, en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Butlletí Oficial de la Província.  
  
Huité. Donar trasllat del corresponent acord a la Intervenció d'aquest ajuntament, així com al Departament de Contractació i de Recaptació».  
Així mateix cal advertir que contra aquest acord podrà interposar-se recurs de reposició amb caràcter potestatiu, davant del Ple, dins del termini d'un mes comptat a partir de l'endemà del dia en què tinga lloc la notificació segons el que dispose l'article 52 LBRL en relació amb els articles 116 i 117 LRJ-PAC.   
Així mateix, i d'acord amb el que disposa l'article 52 LBRL en relació amb el que disposa l'article 116.2 LRJ-PAC i 7 i següents de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, podrà presentar-se directament recurs contenciós administratiu davant del Jutjat Contenciós Administratiu de Castelló dins del termini de dos mesos comptats a partir de l'endemà de la recepció de la notificació; no es podrà interposar aquest fins que siga resolt expressament o s'haja produït la desestimació presumpta del recurs de reposició interposat».  
El que es publica als efectes oportuns,  
  
Moncofa, 25 de juliol de 2012.- L'alcalde: Jaime Picher Juliá.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 6835, del 07-08-2012 (2012/7531)

Información pública del Acuerdo de 4 de junio de 2012, del Pleno, por el que se procede a la resolución de la condición de agente urbanizador de la unidad de ejecución denominada Magraner, del planeamiento urbanístico de esta localidad y a la asunción por parte del Ayuntamiento de la gestión directa de la actuación.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   6835

Fecha DOGV
:   07-08-2012

Sección del DOGV
:   V. ANUNCIOS - A) ORDENACIÓN DEL TERRITORIO Y URBANISMO

Número del documento
:   2012/7531

CVE


Fecha del documento
:   25-07-2012

Organismo emisor
:   Ayuntamiento de Moncofa

Tipo de documento
:   Anuncio

Descriptores 

:   * [Moncofa](javascript:void(0))
    * [plan de urbanismo](javascript:void(0))
    * [administración local](javascript:void(0))

Información pública del Acuerdo de 4 de junio de 2012, del Pleno, por el que se procede a la resolución de la condición de agente urbanizador de la unidad de ejecución denominada Magraner, del planeamiento urbanístico de esta localidad y a la asunción por parte del Ayuntamiento de la gestión directa de la actuación. [2012/7531]  
Jaime Picher Julia, alcalde presidente del Ayuntamiento de Moncofa, en virtud de las facultades que le confiere el artículo 21 de la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases de Régimen Local y demás normativa de aplicación dicta el presente edicto:  
  
El Pleno del Ayuntamiento de Moncofa, en sesión de carácter ordinaria habida en fecha 4 de junio de 2012 adoptó el siguiente acuerdo:   
  
«Jaime Picher Julia, alcalde presidente del Ayuntamiento de Moncofa, en virtud de las facultades que le otorga el artículo 21 de la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases de Régimen Local, y atendiendo a los informes evacuados por los Servicios Municipales de Urbanismo en fecha 13 de febrero y 5 de marzo de 2012, dispone:  
  
Antecedentes y fundamentos jurídicos  
Considerando los antecedentes y fundamentación jurídica obrantes en la exposición de hechos del acuerdo plenario habido en fecha 29 de septiembre de 2011 relativo a la resolución de la condición de agente urbanizador de la unidad de ejecución denominada Magraner y a la asunción por parte del Ayuntamiento de Moncofa de la gestión directa de la actuación.  
Considerando que se ha procedido conforme a la parte resolutiva de dicho acuerdo en tanto que se ha procedido a la publicación del correspondiente edicto de información pública en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana (DOCV núm. 6671, de fecha 15 de diciembre de 2011), en un diario no oficial de amplia difusión en la localidad (diario Levante) en fecha 6 de diciembre de 2011 y en el tablón de anuncios de este ayuntamiento así como que se ha concedido un plazo de audiencia a través de la remisión de las correspondientes notificaciones a quienes aparecían como interesados en el presente procedimiento conforme señala la legislación urbanística.  
Considerando la existencia del certificado emitido por el secretario del Ayuntamiento en fecha 8 de febrero de 2012 en el que consta que durante el referido período de información pública se han presentado determinadas alegaciones.  
Considerando la existencia del informe emitido por el secretario de la Corporación en fecha 13 de febrero de 2012.  
Considerándose las alegaciones presentadas en relación con el aludido período de información pública, que vienen a resolverse a continuación:  
- Alegación formulada por Jorge Marco Aguilar manifestando actuar en nombre y representación de la mercantil CISA 2011, SLU (antes CISA, Cartera de Inmuebles, SLU) en virtud de escrito con número de registro de entrada 15894, de fecha 13 de diciembre de 2011.  
En relación con al presente escrito de alegaciones, se efectúan las siguientes manifestaciones, a saber:  
En primer término, manifiesta la mercantil alegante que no existe inconveniente alguno a fin de que se proceda a la resolución de la condición de agente urbanizador de la mercantil Pladesa, SL, y de que el Ayuntamiento asuma la gestión directa de la actuación.  
No obstante lo anterior, manifiesta la mercantil alegante que la adquisición de los terrenos por parte de CISA, Cartera de Inmuebles, SLU, al anterior propietario de los terrenos se materializó en virtud de escritura notarial en la que se concreta que la alegante adquiría los terrenos libres de cargas, incluidas las urbanísticas.  
En consecuencia, manifiesta el alegante que las cuotas de urbanización deberán ser reclamadas por la Administración al anterior propietario.  
En relación con el presente punto de alegaciones, no debe desconocer el alegante las obligaciones que le son propias en tanto que adquirente de parcelas incluidas en el ámbito de un programa de actuación integrada.  
A tales efectos la legislación urbanística, tanto estatal como autonómica ha venido a ser clara e invariable al respecto, al instituir ya el principio de subrogación real o efecto subrogatorio en el Artículo 88 del Real Decreto 1346/1976, de 9 de abril, por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley sobre Régimen del Suelo y Ordenación Urbana, posteriormente en el artículo 21 de la Ley 6/1998, de 13 de abril, sobre régimen del suelo y valoraciones y artículo 18 de la Ley 8/2007, de 28 de mayo, de suelo, y en la actualidad y con plena vigencia en el artículo 25 de la Ley 16/2005, de 30 de diciembre, de la Generalitat, Urbanística Valenciana y en el artículo 19 Real Decreto Legislativo 2/2008, de 20 de junio, por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley de Suelo.  
En consecuencia, nos encontramos ante una obligación propter rem, esto es, estamos ante derechos u obligaciones que tienen su origen en la propiedad de una determinada parcela y de los cuales un sujeto está ligado en tanto sea titular de la misma y precisamente por serlo.  
En este sentido, es pacífica también la jurisprudencia en cuanto a la materialización de los citados preceptos. De un modo clarificador lo previene entre otras el FJIV de la Sentencia de la Sección Tercera de la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña de 22 de junio de 2000:   
«El principio de subrogación real o, si se prefiere, el efecto subrogatorio establecido en el artículo 130 del Decreto Legislativo 1/1990, como con anterioridad estableció el artículo 88 del Texto Refundido de la Ley del Suelo de 1976, inclusive con invocaciones a la configuración de una especie de obligatio propter rem, ha tenido nutrida aplicación a la materia de autos -en atención a la doctrina jurisprudencial establecida por el Tribunal Supremo que se irá señalando así como, en sintonía con la misma, en la aplicada por esta Sección y Sala, entre otras, en las sentencias nº 373, de 10 de mayo de 1993, nº 196, de 18 de marzo de 1994, nº 131, de 20 de febrero de 1995, nº 190, de 11 de marzo de 1995, nº 45, de 24 de enero de 1996, nº 998, de 12 de diciembre de 1998 y nº 944, de 1 de octubre de 1999.  
Efectivamente se ha establecido y procede reiterar que, de un lado, la subrogación real congela el régimen urbanístico de la propiedad inmobiliaria, con independencia de quien sea el titular propietario evitando que el cambio en la titularidad dominical pueda alterar el régimen de obligaciones y deberes legales urbanísticos especialmente los compromisos contraídos con la Administración urbanística y, de otro lado, que la transmisión de la propiedad lleva consigo la subrogación del adquirente en los derechos y obligaciones, en las potestades y deberes, al punto que no se requiere la previa inscripción en el registro de la propiedad inmobiliaria, porque el artículo 34 de la Ley Hipotecaria, salvo en los casos en que así lo disponga una norma legal y expresa, no alcanza a las limitaciones o deberes instituidos en las leyes reguladoras de la ordenación urbana y régimen de suelo o impuestos en actos de ejecución de sus preceptos, no siendo ocioso referir el sistema de publicidad urbanístico que permite a todo ciudadano obtener perfecto conocimiento del régimen urbanístico a que está sometido el inmueble que pretende adquirir y en tal sentido no cabe trasladar al orden jurídico urbanístico temáticas que no son sino consecuencia de negligencias informativas y falta de advertencias del vendedor contra el cual siempre cabe ejercitar las acciones civiles que correspondan. En definitiva, el cambio de propietario debe resultar intrascendente y el adquirente ha de quedar subrogado en la posición jurídica del transmitente, sin que sea obstáculo la protección derivada del registro de la propiedad sea por el artículo 13 o 34 de la Ley Hipotecaria - sentencias del Tribunal Supremo Sala 3ª de 24 de abril de 1984, de 10 de mayo de 1990, de 9 de octubre de 1990, de 8 de noviembre de 1990, de la Sala 3ª Sección 5º de 18 de enero de 1996, de 12 de diciembre de 1997, de 7 de febrero de 1998, entre otras».  
Dicho en otras palabras y desde otra perspectiva, complemento del artículo 130 del Decreto Legislativo 1/1990 es el artículo 94 del mismo texto legal - como con anterioridad estableció el artículo 62 del Texto Refundido de la Ley del Suelo de 1976- que con evidente finalidad de garantía para los adquirentes y de proteger el tráfico jurídico obliga a los transmitentes a hacer constar expresamente en el título de enajenación las circunstancias contenidas en el mismo -así las que nos ocupan en el presente caso- al extremo que el incumplimiento de ello autoriza al adquirente para resolver, o quizá mejor rescindir, el contrato en los términos que en ese precepto se indican por lo que la mayor onerosidad o perjuicios que se traten de hacer valer deberán ser invocadas en su caso ante la jurisdicción ordinaria -Sentencias del Tribunal Supremo Sala 3ª de 2 de noviembre de 1993, de 21 de junio de 1994, Sala 3ª Sección 5ª de 29 de enero de 1996, de 16 de julio de 1996, de 3 de febrero de 1997, entre otras.  
En términos análogos, el Tribunal Supremo se ha pronunciado en numerosas ocasiones sobre los efectos que producen la transmisión de fincas sobre las obligaciones contraídas frente a la Administración urbanística competente.   
Así en sus sentencias de 2 de noviembre de 1993, 18 de enero de 1996, 29 de enero de 1996, 16 de julio de 1996, 7 de julio de 2000 o 31 de mayo de 2005, el propio tribunal declaró que en supuestos de enajenación de fincas, el adquirente queda subrogado en el lugar y puesto del anterior propietario en los compromisos que hubiese contraído con la Administración respecto de la urbanización, de acuerdo con el principio, sancionado legalmente, de subrogación real, que como se ha apuntado en relación con la sentencia del Tribunal Superior de Justicia anteriormente transcrita, congela el régimen urbanístico de la propiedad inmobiliaria, con independencia de quien sea su titular propietario, evitando de esta forma, que el simple cambio en la titularidad dominical de una finca pueda alterar tanto las limitaciones y deberes legales como los compromisos contraídos con la Administración urbanística, pues las normas urbanísticas, y por tanto los planes de esta naturaleza, son derecho necesario, que no puede ser desconocido por los titulares adquirentes de fincas sobre las que pesan determinadas limitaciones o deberes, aunque, para proteger el tráfico jurídico, el transmitente venga obligado a hacer constar expresamente en el titulo de enajenación las limitaciones y demás circunstancias urbanísticas, entre las que se encuentran los compromisos que el propietario hubiese asumido en orden a la urbanización (actualmente recogida dicha obligación en el artículo 19.2 y 3 del TRLS 2/2008), autorizando, de lo contrario, al adquirente a resolver el contrato o ejercitar frente a aquél las acciones de las que se crea asistido frente a la jurisdicción civil, que no ante la contencioso administrativa.  
Parafraseando la Sentencia del Tribunal Supremo de 31 de mayo de 2005 (antecedente segundo), el adquirente se subroga en los derechos y obligaciones del transmitente, ya que estos tienen carácter ob rem y siguen por ello a la cosa y no a la persona.  
A mayor abundamiento en esta cuestión, la subrogación real del adquirente en la posición jurídica del transmitente se produce sin que para ello pueda ser obstáculo la protección derivada del Registro de la Propiedad. La fe pública registral, en definitiva, protege al tercer adquirente de las limitaciones voluntarias, no así de las instituidas por ley o en virtud de las misma por los actos de ejecución de sus preceptos, que en cuanto afectan al interés general, gozan de una publicidad que trasciende a la del Registro de la Propiedad, de suerte que en los supuestos de enajenación de fincas el adquirente queda subrogado en el lugar y puesto del transmitente no únicamente en cuanto a las limitaciones impuestas por la ley o derivadas de la misma, sino también en cuanto a los compromisos y obligaciones asumidos por éste con la Administración pública, sin perjuicio de las facultades resolutorias e indemnizatorias que a aquél reconoce el artículo 19 de TRLS 2/2008.  
En dicho sentido es destacable la STS de la Sec. 5 ª, Sala 3 ª de 21 de junio de 1994 que establece que la propia Sala tiene declarado (así en STS de 7 de octubre de 1980, de 27 de febrero de 1981, de 10 de mayo de 1990) que el efecto subrogatorio no requiere la previa inscripción en el Registro de la Propiedad Inmobiliaria, porque el artículo 34 de la Ley Hipotecaria, salvo en los casos en que así lo disponga una norma legal y expresa, no alcanza a las limitaciones y deberes instituidos por las Leyes reguladoras de la Ordenación Urbana y Régimen del Suelo o impuestas en actos de ejecución de sus preceptos, y tal doctrina debe mantenerse a pesar de las críticas que se han formulado contra el mencionado artículo 88 (del TRLS/1976) en el sentido de considerarlo atentatorio a los principios de publicidad y seguridad del tráfico jurídico inmobiliario, porque frente a ellas debe tenerse presente que, además de no consentir otra interpretación los claros términos de dicho precepto, el mismo texto refundido establece en su artículo 55 un sistema de publicidad urbanística que permite a todo ciudadano obtener conocimiento del régimen urbanístico a que esté sometido el edificio que pretende adquirir (hoy artículo 4 d) TRLS 2/2008), y en tal sentido el recurrente no puede trasladar al orden jurídico administrativo la frustración que de sus proyectos adquisitivos se produzcan como consecuencia de una negligencia informativa o falta de advertencia del vendedor, contra el cual siempre podrá ejercitar las acciones civiles que considere convenientes.  
En consecuencia, y en atención a lo expuesto, debe desestimarse el presente punto de alegaciones.  
En segundo término, manifiesta la mercantil alegante que no debe proceder al pago de las cuotas de urbanización, en tanto que la Administración no debe proceder a la repercusión de los costes de urbanización a la misma, sino que ésta debe realizarse vía incautación de garantías a quien resultó ser agente urbanizador.  
En relación con este punto, debe segregarse de modo claro quien se constituye como sujeto responsable de las cuotas de urbanización en tanto que ingreso de derecho público en el marco de un procedimiento de programación del planeamiento urbanístico, de una eventual incautación de garantías y en su caso, del destino de éstas.  
En este sentido, es pacífica la doctrina que ha venido a considerar las cuotas de urbanización como la concreción de un conjunto de obligaciones de carácter monetario inherentes al deber de urbanizar del propietario.  
De este modo, las cuotas de urbanización se constituyen como una contrapartida a las plusvalías generadas en el proceso de gestión del planeamiento y que revierten a favor del propietario de la parcela, favoreciendo y posibilitando además la procedente equidistribución de beneficios y cargas.  
A tales efectos, el artículo 14 de la Ley 6/1998, de 13 de abril, sobre régimen del suelo y valoraciones ya establecía de modo expreso la obligación de los propietarios de costear la urbanización; obligación ésta que como se ha establecido en el párrafo precedente, encuentra su contrapartida en la obtención de las propias plusvalías (artículo 3 LRSV) que genera la ejecución de la actuación a favor del propietario de la parcela a través del reparto equitativo de los beneficios y cargas (artículo 5 LRSV); y que en la actualidad encuentra acomodo en los artículos 8.1.c), 9.3 y 16.1.c) del Real Decreto Legislativo 2/2008, de 20 de junio, por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley de Suelo. En suma, lo anterior no es más que una concreción del principio general del Derecho Urbanístico que conlleva el afectar el aumento de valor del suelo originado por el planeamiento al pago de los gastos de urbanización.  
Sin perjuicio de lo anterior, el régimen jurídico aplicable al presente procedimiento y que ya se señaló a cuenta del informe y posterior acuerdo plenario municipal de sometimiento a información pública, no es otro que el recogido en la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, Reguladora de la Actividad Urbanística, la cual, viene a señalar de modo claro en su Art. 67.1 LRAU que se constituyen como «cargas de la urbanización que todos los propietarios deben retribuir en común al urbanizador, el coste de las obras de urbanización», precepto que viene a reproducir la vigente Ley Urbanística Valenciana en su artículo 168.1.  
Sentado este principio general de acuerdo con el cual es el propietario que obtiene la plusvalía quien debe costear las correspondientes obras de urbanización, no puede acogerse la pretensión del alegante en relación con lo dispuesto en el aludido artículo 143 LUV, en tanto que como establece su apartado 4.c.2), la compensación a la que alude el precepto no concurre en el presente caso, en tanto que la totalidad de las cuotas satisfechas por los propietarios mientras la gestión de la actuación tuvo carácter indirecto fue aplicada a la ejecución de las obras de urbanización previstas en el programa tal como consta entre la documentación obrante en el expediente y cuyo objeto no ha suscitado escrito de alegaciones por parte de propietario alguno, ni siquiera por el ahora alegante.  
Y todo ello en relación con lo previsto en el artículo 29.13.c.2) LRAU, que en todo caso sería el precepto aplicable al objeto de la alegación formulada.  
En consecuencia, el presente punto de alegaciones debe ser igualmente desestimado.  
En relación con el tercer punto de alegaciones, manifiesta la mercantil CISA, 2011, SLU que en virtud de escritura de escisión autorizada el día 7 de junio de 2011 por el notario de Valencia, Carlos Pascual de Miguel, número 1101 de protocolo, determinados inmuebles propiedad de Cartera de Inmuebles, SLU, han pasado a pertenecer a CISA, 2011, SLU, entre los que se encuentran los terrenos situados en la Unidad de Actuación que nos ocupa, solicitando que en lo sucesivo las notificaciones se efectúen a CISA 2011, SLU.  
En relación con el presente punto de alegaciones, debe adelantarse que se estima la alegación presentada en cuanto a la solicitud efectuada de proceder a la notificación a la mercantil CISA, 2011, SLU, de cuantas actuaciones se lleven en el presente procedimiento, y ello de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 31.1 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.  
No obstante lo anterior, debe indicarse que ello no obsta a que las sucesivas actuaciones llevadas a cabo en el presente procedimiento deban ser igualmente notificadas a CISA Cartera de Inmuebles, SLU, que es en todo caso la mercantil que aparece en la certificación de dominio y cargas expedida por el registrador de la propiedad en fecha 20 de octubre de 2011 en relación con la titularidad registral de determinadas fincas registrales.  
- Alegación formulada por Jorge Marco Aguilar manifestando actuar en nombre y representación de la mercantil Bancaja Habitat, SL en virtud de escrito con número de registro de entrada 187 de fecha 10 de enero de 2012.  
En relación con el presente escrito de alegaciones, debe informarse que puesto que su contenido es análogo al presentado por Jorge Marco Aguilar manifestando actuar en nombre y representación de la mercantil CISA 2011, SLU, la resolución de las mismas debe reproducir lo señalado respecto a la resolución de la alegación anterior, sin perjuicio de lo señalado en el punto tercero, en tanto que en el presente caso se estima la alegación presentada en cuanto a la solicitud efectuada de proceder a la notificación a la mercantil Bancaja Habitat, SLU, de cuantas actuaciones se lleven en el presente procedimiento de acuerdo con el citado artículo 31 LRJAP-PAC.  
Que sin perjuicio de la presente resolución de alegaciones, en cuanto a la fundamentación jurídica del presente procedimiento, cabe remitirse a los informes de fecha 7, 8 y 16 de septiembre de 2011.  
- Alegación presentada por Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castellón, mediante escrito con número de registro de entrada 16327 de fecha 26 de diciembre de 2011.  
En la presente alegación, el alegante manifiesta que no consta en la Sociedad ninguna solicitud de suministro para la citada Actuación Urbanística, indicando que para acreditar si se cuenta con capacidad suficiente deberá ser preceptiva la recepción de la solicitud correspondiente, con el fin de emitir dicha Sociedad el estudio/informe que acredite dicha disponibilidad de suministro.  
El alegante hace referencia al artículo 157.3 de la LUV, según el cual «Los proyectos de urbanización deberán resolver el enlace de los servicios urbanísticos con los de la red primaria y acreditar que tienen capacidad suficiente para atenderlos. En los servicios de titularidad privada se acreditará la disponibilidad real de suministros por parte de las empresas titulares del servicio».  
A este respecto cabe informar que dicha solicitud de suministro ya fue efectuada por el agente urbanizador Pladesa, SL, quien tramitó con la compañía suministradora Iberdrola, la electrificación de la Unidad de Ejecución, bajo las siguientes referencias:  
Expediente de Iberdrola: 9014491742.  
Promotor: Pladesa, SL.  
Tipo de línea: subterránea.  
Tipo de suministro: actuación urbanística.  
Dirección del suministro: UE Magraner.  
Municipio en el que se encuentra el suministro: Moncofa.  
Por todo ello y entendiendo que la solicitud de suministro a que hace referencia la alegación, ya fue tramitada, si bien con otro agente urbanizador distinto del Ayuntamiento, debería desestimarse la alegación, sin perjuicio de las consideraciones o apreciaciones que desde la compañía suministradora puedan indicarse respecto de las obras previstas para la finalización de la urbanización que afecten a la infraestructura eléctrica.  
En consecuencia, se eleva como propuesta de resolución, desestimar la alegación presentada por Iberdrola Distribución Eléctrica, SAU, zona Castellón, por entender que lo alegado ya fue satisfecho por Pladesa, SL, sin perjuicio de las consideraciones o apreciaciones que desde la compañía suministradora puedan indicarse respecto de las obras previstas para la finalización de la urbanización que afecten a la infraestructura eléctrica.  
Que asimismo, y de acuerdo con lo previsto en el artículo 49 de la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, reguladora de la actividad urbanística deberá presentarse en el Registro de Programas de la Conselleria competente en materia de urbanismo, el correspondiente acuerdo de aprobación, el cual determinará los efectos previstos en el artículo 49 de la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases del Régimen Local.  
Que asimismo, en el presente procedimiento se ha evacuado informe favorable por parte del Interventor municipal en fecha 17 de mayo de 2012.  
Que atendiendo a cuanto antecede la Alcaldía-Presidencia eleva la siguiente propuesta de acuerdo al Pleno:  
  
Primero. Proceder a la resolución de la condición de agente urbanizador de la Unidad de Ejecución denominada Magraner del planeamiento urbanístico de esta localidad a la mercantil Pladesa, SL.  
  
Segundo. Proceder a la asunción por parte del Ayuntamiento de Moncofa de la gestión directa de la actuación.  
  
Tercero. Proceder a la aprobación de la documentación obrante en el presente procedimiento, esto es, proyecto de urbanización, estado de mediciones de las obras pendientes de ejecución, así como toda aquella documentación que haya formado parte del procedimiento llevado a cabo mediante gestión indirecta, así como proceder a la aprobación de la Cuenta de Liquidación Provisional objeto de información pública.  
  
Cuarto. Estimar/desestimar las alegaciones presentadas conforme a lo establecido en el presente acuerdo.  
  
Quinto. Notificar el correspondiente acuerdo a todos aquellos que aparezcan como interesados en el procedimiento, advirtiéndoles de los recursos que caben contra el mismo, plazo para interponerlos y órgano ante el que presentarlos.  
  
Sexto. Dar traslado del correspondiente acuerdo al Registro de Programas perteneciente a la conselleria competente en urbanismo previa su publicación.  
  
Séptimo. Publicar el correspondiente acuerdo en el tablón de anuncios de esta Corporación, en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial de la Provincia.  
  
Octavo. Dar traslado del correspondiente acuerdo a la Intervención de este ayuntamiento, así como al Departamento de Contratación y de Recaudación».  
Asimismo cabe advertirle que contra el presente acuerdo podrá interponerse recurso de reposición con carácter potestativo, ante el Pleno, dentro del plazo de un mes contado a partir del día siguiente a aquel en que tenga lugar la notificación según lo dispuesto en el artículo 52 LBRL en relación con los artículos 116 y 117 LRJ-PAC.   
Asimismo, y de acuerdo con lo dispuesto en el artículo 52 LBRL en relación con lo dispuesto en el artículo 116.2 LRJ-PAC y 7 y siguientes de la Ley 29/1998, de 13 de julio, Reguladora de la Jurisdicción Contencioso Administrativa, podrá presentarse directamente recurso contencioso administrativo ante el Juzgado de lo Contencioso Administrativo de Castellón dentro del plazo de dos meses contados a partir del día siguiente al de la recepción de la notificación, no pudiéndose interponer éste hasta que sea resuelto expresamente o se haya producido la desestimación presunta del recurso de reposición interpuesto».  
Lo que se publica a los efectos oportunos,  
  
Moncofa, 25 de julio de 2012.- El alcalde: Jaime Picher Juliá.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML