Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4902, del 14-12-2004 (2004/12655)

DECRET 265/2004, de 3 de desembre, del Consell de la Generalitat, pel qual s'aprova el Pla de Recuperació del Samaruc a la Comunitat Valenciana.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2004/12/03/265/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   4902

Data del DOGV
:   14-12-2004

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2004/12655

CVE


Data del document
:   03-12-2004

Organisme emissor
:   Conselleria de Territori i Habitatge

Tipus de document
:   Decret

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * [espècie protegida](javascript:void(0))
    * [fauna](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [espècie marina](javascript:void(0))
    * [zona protegida](javascript:void(0))
    * [protecció de la fauna](javascript:void(0))

DECRET 265/2004, de 3 de desembre, del Consell de la Generalitat, pel qual s'aprova el Pla de Recuperació del Samaruc a la Comunitat Valenciana. [2004/X12655]
  
El samaruc (Valencia hispanica) és un xicotet peix de l'ordre dels ciprinodontiformes pràcticament exclusiu de la Comunitat Valenciana. Aquest ordre només disposa de dos gèneres a Europa, Aphanius i Valencia, ambdós restringits a la conca mediterrània. Per la seua banda, el gènere Valencia només disposa de dues espècies, localitzades als dos extrems de la conca. Per tant, el samaruc pot considerar-se com una relíquia biogeogràfica.
  
D'altra banda, la seua distribució actual està restringida a algunes marjals litorals valencianes, amb una xicoteta extensió al sud de Catalunya. A més, les seues poblacions han patit una forta regressió durant les últimes dècades provocada per la degradació de les zones humides litorals i la introducció d'espècies exòtiques, de manera que pot considerar-se una de les espècies més amenaçades de la fauna europea, com queda justificat en l'annex II del present decret.
  
La greu situació d'aquesta peculiar espècie ha conduït a incloure-la en tots els llistats internacionals d'espècies amenaçades. Ha sigut classificat per la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura com «en perill» i inclòs en l'annex II (espècies estrictament protegides) del Conveni de Berna relatiu a la conservació de la vida silvestre i el medi natural a Europa. Cal destacar la seua inclusió en l'annex II de la Directiva d'Hàbitats de la Unió Europea, que obliga a establir mesures especials de conservació del seu hàbitat i a incloure'l en la Xarxa Natura 2000, d'espais europeus protegits.
  
Quant a la legislació nacional, la seua situació ha obligat a incloure'l en el Catàleg Nacional d'Espècies Amenaçades (Reial Decret 439/1990, de 30 de març) dins de la màxima categoria d'amenaça: «en perill d'extinció». D'acord amb la Llei 4/1989, de 27 de març, de Conservació dels Hàbitats Naturals i de la Flora i Fauna Silvestre, la inclusió d'una espècie en aquesta categoria exigeix la redacció d'un pla de recuperació per a aquesta, en el qual es definiran les mesures necessàries per a eliminar el perill d'extinció. Atés que el model de pla de recuperació pel qual s'ha optat és de caràcter purament normatiu, s'ha elaborat un annex a aquest que conté la resta dels continguts mínims que estableixen tant la Llei 4/1989, de 27 de març, de Conservació dels Espais Naturals i de la Flora i Fauna Silvestre, com el Catàleg Valencià de Fauna Amenaçada.
  
Igualment i amb idèntica categoria, el samaruc ha sigut inclòs en el Decret 32/2004, de 27 de febrer, del Consell de la Generalitat, pel qual es crea i regula el Catàleg Valencià d'Espècies de Fauna Amenaçades, i s'estableixen categories i normes per a la seua protecció. Aquest mateix decret regula un procediment per a l'elaboració de plans de recuperació, que en el present cas no s'ha seguit per haver-se iniciat la tramitació del Pla de Recuperació del Samaruc en data anterior que el Consell de la Generalitat aprove la disposició reglamentària.
  
La necessitat legal d'aprovar un règim de protecció per al samaruc es reforça per la responsabilitat de la Generalitat de protegir una espècie la supervivència de la qual al planeta depén essencialment dels esforços i recursos que es destinen a la seua conservació a la Comunitat Valenciana.
  
Per tot això, a proposta del conseller de Territori i Habitatge, conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana i després de la deliberació del Consell de la Generalitat, en la reunió del dia 3 de desembre de 2004,
  
DECRETE
  
Article 1. Objecte
  
1.1. L'objecte del present decret és definir un Pla de Recuperació del Samaruc que continga un règim especial de protecció per a l'espècie i el seu hàbitat, que ordene les accions necessàries per a expandir les seues poblacions dins de la seua àrea original de distribució, que assegure la seua presència futura en el medi natural i allunye l'espècie del perill d'extinció, en compliment del que disposa l'article 31.3 de la Llei 4/1989, de 27 de març, de Conservació dels Espais Naturals i de la Flora i Fauna Silvestre, i d'allò que ha establit el Decret 32/2004, de 27 de febrer, del Consell de la Generalitat, pel qual es crea i regula el Catàleg Valencià d'Espècies de Fauna Amenaçades, i s'estableixen categories i normes per a la seua protecció.
  
1.2. Correspon a la Conselleria de Territori i Habitatge, a través de la Direcció General de Gestió del Medi Natural, assegurar el compliment d'aquest pla a la Comunitat Valenciana.
  
Article 2. Àmbit
  
El present decret s'aplicarà en tot el territori de la Comunitat Valenciana pel que fa a la protecció dels exemplars de l'espècie, i a les zones definides en l'article 3 pel que fa a la protecció del seu hàbitat.
  
Article 3. Àrees d'aplicació
  
Les mesures de protecció i regeneració de l'hàbitat previstes en el present pla s'aplicaran en les següents zones, representades gràficament en l'annex I (a).
  
3.1. Àrees de conservació
  
Corresponen a aquells espais que alberguen en l'actualitat poblacions de l'espècie. Són les següents:
  
- Marjal de Peníscola. Amb la delimitació del lloc d'interés comunitari ES5222002, aprovat per Acord de 10 de juliol de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parc Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca. Amb la delimitació del parc natural, segons el Decret 264/1994, de 20 de desembre, del Consell de la Generalitat, de modificació del Decret 188/1988, de 12 de desembre, de declaració del Paratge Natural de la Comunitat Valenciana del Prat de Cabanes-Torreblanca.
  
- Marjal dels Moros. Amb la delimitació del Lloc d'Interés Comunitari ES0000148, aprovat per Acord de 10 de juliol de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parc Natural de l'Albufera. Amb la delimitació del parc natural segons el Decret 71/1993, de Règim Jurídic del Parc Natural de l'Albufera.
  
- Ullals del Riu Verd. Amb la delimitació del lloc d'interés comunitari ES52330047, aprovat per Acord de 10 de juliol de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parc Natural de la Marjal de Pego-Oliva. Amb la delimitació del parc natural segons la disposició addicional tercera de la Llei 11/1994, de 27 de desembre, d'Espais Naturals Protegits de la Comunitat Valenciana.
  
3.2. Àrees de recuperació
  
Espais localitzats en l'àmbit de la distribució original de l'espècie i potencialment adequats als seus requeriments. A més de les àrees de conservació seran:
  
- Marjal d'Almenara. Amb la delimitació del lloc d'interés comunitari ES5223007, aprovat per Acord de 10 de juliol de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Marjals de la Safor. Amb la delimitació del lloc d'interés comunitari ES5233030, aprovat per Acord de 10 de juliol de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Desembocadura del riu Bullents. Amb la delimitació de la zona humida catalogada, segons Acord de 10 de setembre de 2002, del Consell de la Generalitat, d'aprovació del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana.
  
- Desembocadura i front litoral del riu Racons. Amb la delimitació de la zona humida catalogada, segons Acord de 10 de setembre de 2002, del Consell de la Generalitat, d'aprovació del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana.
  
- Marjal de Rafalell i Vistabella. Amb la delimitació de la zona humida catalogada, segons Acord de 10 de setembre de 2002, del Consell de la Generalitat, d'aprovació del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana.
  
3.3. Reserves de fauna
  
3.3.1. Conforme al que disposa l'article 12 del Decret 32/2004, de 27 de febrer, del Consell de la Generalitat, pel qual es crea i regula el Catàleg Valencià d'Espècies de Fauna Amenaçades, poden declarar-se com a reserves de fauna per al samaruc aquells espais de relativament xicoteta extensió que continguen poblacions excepcionals d'aquesta espècie o siguen objecte de treballs continuats de conservació i investigació sobre aquesta.
  
3.3.2. Aquestes reserves es declararan preferentment dins de les àrees definides en els articles 3.1 i 3.2 i, a més, en aquells espais que es situen dins de l'àrea de distribució històrica de l'espècie, constituïsquen reductes aïllats no inclosos en espais que gaudisquen en l'actualitat d'un estatus de protecció específic.
  
3.3.3. A aquest fi, es declaren com a reserves de fauna per al samaruc els espais definits en l'annex I (b).
  
Article 4. Definició de l'hàbitat
  
A l'efecte previst en els articles 26, 31 i 38.7 de la Llei 4/1989, en l'àmbit dels espais inclosos en l'article anterior, es defineix com a hàbitat del samaruc tots els cursos i masses d'aigua tant corrents com estancats, i els terrenys entollats temporalment o permanentment situats fora de sòl urbà. S'inclouen en aquesta definició els llits, fons i marges, queden delimitats aquests últims per l'existència de vegetació natural palustre o de ribera.
  
Article 5. Règim de protecció de l'hàbitat
  
5.1. A les àrees de conservació definides en l'article 3.1, s'estableix el següent règim d'usos:
  
En els hàbitats de samaruc es prohibeix qualsevol actuació que puga comportar un perjudici a l'espècie i, en particular, les següents:
  
- Introducció i reforçament de poblacions i el trasbals de les següents espècies piscícoles: gambúsia, carpa, carpí vermell i perca americana, com també del cranc de riu americà i de qualsevol altra espècie exòtica de fauna i flora.
  
- Aterraments, abocaments de materials sòlids i líquids d'origen urbà o industrial.
  
- Utilització de nanses i arts de pesca amb xarxa, a excepció d'aquells espais que compten amb regulació pròpia i de la pesca de l'angula dins de la zona maritimoterrestre, conforme al que disposa l'Ordre de 17 de maig de 1990, de la Conselleria d'Agricultura i Pesca, per la qual es regula la pesca de l'angula a l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana.
  
- Neteja de fons de les séquies en el període comprés entre març i setembre, ambdós mesos inclosos.
  
- Utilització d'herbicides per a la neteja de marges i vegetació aquàtica o de ribera.
  
Fora d'aquests hàbitats es requerirà autorització prèvia, condicionada que no es produïsquen danys sobre l'hàbitat de l'espècie, per a les actuacions següents:
  
- Posada en marxa de plans d'actuació agrícola que suposen canvis de cultius, modificació de sistemes de regs, desviacions de canals o séquies, canalitzacions i, en general, totes aquelles actuacions que puguen modificar el funcionament hídric de l'espai.
  
- Posada en marxa de plans de defensa contra inundacions, instal·lació de bombes de drenatge, modificació de cursos d'aigua o canalitzacions.
  
- Bombaments, drenatges, o instal·lació de qualsevol dispositiu que facilite la dessecació del terreny, incloent l'extracció d'aigua amb fins agrícoles o altres.
  
- Canalitzacions de séquies i canals.
  
5.2. Dins de l'hàbitat inclòs en les àrees de recuperació del samaruc definides en l'article 3.2, estaran prohibides les següents actuacions:
  
- Introducció i reforç de poblacions i el trasbals de les següents espècies piscícoles: gambúsia, carpa, carpí vermell i perca americana, com també del cranc de riu americà i de qualsevol altra espècie exòtica de fauna i flora.
  
- Aterraments, abocaments de materials sòlids i líquids d'origen urbà o industrial.
  
Fora d'aquests hàbitats, es requerirà autorització prèvia, condicionada a la no-afecció a l'hàbitat de l'espècie, per a les actuacions següents:
  
- Posada en marxa de plans d'actuació agrícola que suposen canvis de cultius, modificació de sistemes de regs, desviacions de canals o séquies, canalitzacions i, en general, totes aquelles actuacions que puguen modificar el funcionament hídric de l'espai.
  
- Posada en marxa de plans de defensa contra inundacions, instal·lació de bombes de drenatge, modificació de cursos d'aigua o canalitzacions.
  
- Bombaments, drenatges, o instal·lació de qualsevol dispositiu que facilite la dessecació del terreny, incloent l'extracció d'aigua amb fins agrícoles o altres.
  
- Canalitzacions de séquies i canals.
  
5.3. A les reserves de fauna per al samaruc que es refereix l'article 3.3, la normativa aplicable serà la que figure en les normes de protecció aprovades en la seua declaració o, si no n'hi ha, i com a mínim, les contingudes en l'article 5.1 i 5.2.
  
5.4. Amb independència de la tramitació a què estiguera subjecta, l'avaluació ambiental (informe, estimació o declaració d'impacte ambiental o altres) de qualssevol actuacions, plans o projectes que, per les seues característiques o ubicació, pogueren afectar les àrees definides en l'article 3, hauran d'avaluar amb especial atenció els efectes que sobre la conservació del samaruc puguen derivar-se de la realització del projecte, com també mencionar expressament en la declaració corresponent l'efecte previst sobre les poblacions de l'espècie.
  
Article 6. Règim de protecció dels exemplars
  
6.1. D'acord amb el que preveu l'article 31 de la Llei 4/1989, queda prohibit amb caràcter general posseir, transportar, vendre, exposar per a la venda, importar o exportar exemplars vius o morts inclosos els seus ous, i qualsevol activitat realitzada amb l'objecte de donar-los mort, capturar-los i perseguir-los.
  
6.2. La tinença d'exemplars només s'autoritza amb fins educatius o d'investigació. Aquesta autorització exclou expressament la cessió a tercers i l'alliberament al medi natural.
  
6.3. La tinença amb fins educatius s'autoritza únicament a partir d'exemplars nascuts en captivitat produïts per la Conselleria de Territori i Habitatge, amb la presentació prèvia d'una memòria educativa.
  
6.4. La captura d'exemplars en el medi natural amb fins d'investigació es realitzarà, únicament i amb l'autorització prèvia, quan estiga orientada directament a la conservació de l'espècie. La realització de qualsevol altra investigació es realitzarà únicament a partir d'exemplars nascuts en captivitat produïts per la Conselleria de Territori i Habitatge.
  
Article 7. Mesures de restauració de l'hàbitat
  
7.1. Per a recuperar la presència de l'espècie dins de l'àrea de distribució potencial de l'espècie, la Generalitat executarà projectes de restauració de l'hàbitat en les àrees definides en l'article 3.1 i 2.
  
7.2. Si no hi ha disponibilitat de terrenys, se'n procedirà a l'adquisició.
  
Article 8. Mesures de restauració de poblacions
  
8.1. Per a la recuperació i restauració de poblacions, la Generalitat mantindrà instal·lacions per a la cria i repoblació de l'espècie.
  
8.2. Les reintroduccions o el reforç de poblacions es realitzaran únicament dins de les àrees definides en l'article 3.
  
Article 9. Plans d'acció
  
9.1. El pla de recuperació es desenvoluparà mitjançant successius plans d'acció que, per períodes de vigència no superiors a cinc anys, concretaran els objectius que s'han d'aconseguir i les actuacions i mitjans necessaris per a la seua aplicació.
  
9.2. Per al desenvolupament de les actuacions previstes en aquests plans, el Consell de la Generalitat establirà la dotació de mitjans necessaris esmentats, d'acord amb les disponibilitats pressupostàries existents, i establirà vies de col·laboració amb altres entitats públiques i privades que puguen tindre interés en la conservació d'aquesta espècie.
  
9.3. El contingut d'aquests plans serà:
  
- Anàlisi de la situació de l'espècie, distribució, estat de les poblacions, estat de conservació del seu hàbitat, amenaces i avaluació de les actuacions de conservació executades prèviament.
  
- Desenvolupament del programa de conservació de l'hàbitat i de les poblacions amb determinació de les mesures que s'han d'adoptar i competències per al seu compliment.
  
- Desenvolupament del programa de restauració de l'hàbitat, amb indicació de les zones preferents d'actuació.
  
- Desenvolupament del programa de restauració de poblacions, amb indicació del desenvolupament del programa de cria en captivitat.
  
- Prioritats d'investigació científica.
  
- Desenvolupament del programa de comunicació i educació ambiental.
  
- Desenvolupament del programa de participació, amb detall dels mecanismes necessaris per a fomentar-la.
  
- Desenvolupament del programa d'actuació amb indicació del calendari i fases d'execució, relació amb altres administracions, establiment d'acords i convenis, mesures legals i administratives complementàries i instruments financers requerits.
  
- Programa de seguiment: mesures de control del compliment del pla i dels seus objectius.
  
Article 10. Execució dels plans
  
10.1. Els plans d'acció seran elaborats per la Direcció General de Gestió del Medi Natural, i aprovats per ordre del conseller de Territori i Habitatge.
  
10.2. A l'efecte de coordinar la seua execució, la Direcció General de Gestió del Medi Natural designarà un tècnic per a realitzar el seu seguiment.
  
Article 11. Autoritzacions i excepcions
  
11.1. Les autoritzacions a què es refereixen els articles 5 i 6 hauran de ser emeses per la Direcció General de Gestió del Medi Natural. Aquestes autoritzacions s'emetran en el termini màxim de dos mesos des de la data de recepció de la sol·licitud en l'òrgan competent, el silenci administratiu serà positiu en ambdós casos.
  
11.2. En el cas d'àrees de conservació, àrees de recuperació o reserves de fauna pel samaruc compreses en l'àmbit d'espais naturals protegits, llocs de la Xarxa Natura 2000 i zones humides catalogades, les autoritzacions a què es refereix l'article 5, apartats 1 i 2, comptaran amb informe previ emés per l'òrgan responsable de la gestió de l'espai corresponent.
  
11.3. El règim d'excepció al marc general de protecció establit en els articles 4 i 5 serà el previst en l'article 28.2 de la Llei 4/1989. Les autoritzacions excepcionals previstes en l'article 28.3 de la Llei 4/1989 correspondran a la Direcció General de Gestió del Medi Natural.
  
Article 12. Règim sancionador
  
Les infraccions al que disposa aquest decret seran sancionades d'acord amb el que disposa el títol VI de la Llei 4/1989, de 27 de març, de Conservació dels Espais Naturals i de la Flora i Fauna Silvestre.
  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL
  
En el cas de les àrees establides en l'article 3 l'àmbit de les quals es trobe inclòs en el d'un espai natural protegit que compte amb Pla d'Ordenació dels Recursos Naturals o Pla Rector d'Ús i Gestió en vigor, les determinacions d'aquest decret tindran caràcter complementari, en especial per a aquells aspectes que no hagen sigut objecte específic de regulació en aquests plans. En el cas que l'espai protegit no compte amb normativa aprovada o aquesta es trobe en procés de revisió, els plans corresponents hauran d'incorporar les determinacions d'aquest decret.
  
DISPOSICIONS FINALS
  
Primera
  
Es faculta el conseller de Territori i Habitatge per a dictar les disposicions necessàries per al desenvolupament i l'aplicació del present decret.
  
Segona
  
El present decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 3 de desembre de 2004
  
El president de la Generalitat,
  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
  
El conseller de Territori i Habitatge,
  
RAFAEL BLASCO CASTANY
  
ANNEX I
  
Cartografia
  
(a) Àrees de conservació i recuperació
  
(b) Reserves de fauna
  
1. Llacuna del samaruc de la marjal dels Moros (Sagunt)
  
2. La Llacuna (Algemesí)
  
3. Marjal dels Borrons (Xeresa)
  
La cartografia esmentada als apartats (a) i (b) es reflectix als mapes que s'acompanyen.
  
ANNEX II
  
1. Anàlisi de la situació de la situació actual del samaruc
  
1.1. Distribució geogràfica general
  
Fa algunes dècades la presència de Valencia hispanica a la franja litoral mediterrània podria considerar-se àmplia i està relativament ben documentada. Hi ha citacions antigues al sud de França (Arnoult, 1957), i de la primera meitat del segle XX en algunes zones humides de Catalunya. No obstant això, en els últims anys tan sols recollim una citació de Sostoa en 1984 al delta de l'Ebre, i en recents prospeccions a la conca dels Pirineus orientals no s'han trobat poblacions de samaruc en cap dels marenys catalans estudiats. Actualment, fora de la Comunitat Valenciana, només cal considerar l'existència de la població de la llacuna de Santes Creus (Tarragona) i el nucli poblacional creat en el delta de l'Ebre a partir d'exemplars criats en captivitat i destinats a ser reintroduïts dins del parc.
  
La resta de poblacions de l'espècie es troben restringides a la franja litoral de la Comunitat Valenciana compresa entre Peníscola i la marjal de Pego-Oliva. Més al sud d'aquesta marjal no existeixen actualment poblacions comprovades de samaruc. No obstant això, cal mencionar dues referències al litoral de la conca del Segura, Oliva (1965) i Doadrio (1989), aquesta última citació fa menció a dos exemplars depositats al Museu Nacional de Ciències Naturals i etiquetats com provinents del mar Menor (Múrcia).
  
A la Comunitat Valenciana l'espècie ha sigut citada històricament en la majoria dels seus aiguamolls. No obstant això, totes aquestes zones han sigut prospectades en els últims anys, i s'ha localitzat l'espècie únicament a les localitats següents: marjal de Peníscola i Prat de Cabanes-Torreblanca a la província de Castelló; marjal dels Moros (Puçol-Sagunt), surgències d'aigua o ullals de les marjaleries del Parc Natural de l'Albufera i naixement i llit del riu Verd a la província de València; i la marjal de Pego-Oliva en el límit de les províncies de València i Alacant.
  
La situació de les diferents poblacions s'avalua, en general, com precària, i es considera que únicament quatre d'elles: el Prat de Cabanes-Torreblanca, la marjal dels Moros, el riu Verd i els ullals de l'entorn de l'Albufera es troben en un acceptable estat de conservació. En la resta, la situació és molt delicada a causa de diferents factors, entre els quals cal destacar el maneig hídric, problemes de contaminació i, particularment, la situació de competència amb la gambúsia (Gambusia holbroocki). En tots els casos cal afegir el seu aïllament com un altre factor d'amenaça per a aquesta.
  
1.2. Distribució detallada a la Comunitat Valenciana
  
S'inclouen totes les poblacions actuals de l'espècie, ja siguen naturals o introduïdes, i s'especifica aquest últim extrem.
  
1. Marjal de Peníscola.
  
2. Parc Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca.
  
3. Marjal d'Almenara.
  
En aquesta zona hi ha una població reintroduïda en una zona de reserva creada en el marc del projecte de Creació d'àrees de reserva per al samaruc, situada al terme municipal de Sagunt.
  
4. Marjal dels Moros
  
A més de la població natural, en aquesta marjal hi ha una àrea de reserva que ha sigut adequada per a l'espècie.
  
5. Ullals del Parc Natural de l'Albufera
  
L'entorn de l'Albufera va constituir probablement fins fa unes dècades l'hàbitat més típic i extens del samaruc al litoral mediterrani. Les seues poblacions es van donar per extintes a finals de la dècada dels 70, si bé en l'actualitat es coneixen algunes poblacions en sectors molt concrets i localitzats del quadrant sud-occidental del parc natural, com també a l'exterior del parc, en els termes municipals de Sollana i Albalat de la Ribera. Cal destacar també la presència d'una àrea de reserva al terme municipal d'Algemesí, dins dels límits del parc, recreada gràcies a un conveni de col·laboració amb l'Ajuntament d'aquest municipi.
  
6. Naixement o ullals del riu Verd
  
La delimitació de la zona inclou els termes municipals de Benimodo, Massalavés i Alberic.
  
7. Marjal de Xeresa
  
Aquesta població té l'origen en la reintroducció realitzada en una zona de reserva creada en el curs del projecte de creació d'una xarxa de reserves per al samaruc. Les pluges torrencials de 1996 van ocasionar la dispersió de l'espècie per la marjal confrontant, als termes municipals de Xeresa i Gandia.
  
8. Marjal de Pego-Oliva
  
Aquesta població, la més meridional de l'espècie, es localitza dins del parc natural de la marjal, en els termes municipals de Pego i Oliva.
  
9. Albuixech
  
Com es detalla en l'apartat d'amenaces, la major part de l'hàbitat d'aquesta població, va ser destruït per la instal·lació d'un polígon industrial. No obstant això, els exemplars afectats van ser rescatats i la línia poblacional s'ha mantingut aïllada a la piscifactoria del Palmar. Es considera que aquesta població ha de reintroduir-se i mantindre's com a població estable refermada a la zona humida de Rafalell i Vistabella, molt pròxima a la marjal d'Albuixech, per la qual cosa s'ha inclòs aquesta zona entre les àrees de recuperació de l'espècie.
  
1.3. Estat de les poblacions naturals de l'espècie i del seu hàbitat
  
Si analitzem l'evolució de les distintes poblacions de samaruc durant l'última dècada cal fer les consideracions següents:
  
1. Marjal de Peníscola: fa una dècada es considerava una població en bon estat de conservació, entre altres coses perquè no existeix gambúsia a la marjal. En l'actualitat continua sent una població estable, sense competència amb gambúsia (de moment), però està reduïda a xicotetes surgències dins d'aquesta zona humida. Recentment la Generalitat ha adquirit part dels terrenys d'aquesta marjal, on està previst realitzar actuacions que afavorisquen la conservació de l'espècie.
  
2. Parc Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca: a principis dels anys noranta la població del prat es considerava pràcticament extinta, ja que en les últimes prospeccions no s'havia trobat cap exemplar. No obstant això, en 1997 es descobreix una població a l'interior dels ullals en prou bon estat de conservació, i a partir d'aqueix moment s'inicia un programa de cria en captivitat de l'espècie, es duen a terme reintroduccions periòdiques d'exemplars per a intentar augmentar la seua àrea de distribució.
  
3. Marjal dels Moros: la població es mantenia reduïda a xicotets enclavaments dins de la marjal on competia amb gambúsia i intentava superar els bruscos canvis de nivell que patia l'aiguamoll com a conseqüència de les contínues dessecacions que provocaven els agricultors. A partir de 1995 aquesta important zona humida passa a ser declarada ZEPA i la gestió de l'aigua queda en mans de la Generalitat, a més s'eviten abocaments importants com el que tenia lloc en la séquia de Montcada que rebia les aigües residuals de Puçol, i que a partir d'aquest moment són desviades cap a una depuradora i s'evita així la possible contaminació de la marjal. No obstant això, i malgrat aquestes millores, el samaruc encara continua trobant-se en baixes densitats enfront de la gambúsia, per la qual cosa es va decidir establir una àrea de reserva dins d'aquesta zona humida en la qual l'espècie es reprodueix sense cap tipus de problemes i que fa que la densitat d'exemplars de samaruc haja augmentat considerablement.
  
4. Ullals del Parc Natural de l'Albufera: quan es va començar a treballar amb l'espècie es coneixia l'existència d'una població que es mantenia estable en una de les surgències del parc, en l'actualitat hi ha almenys tres surgències en l'entorn del parc amb presència estable de poblacions de samaruc. D'altra banda, la recreació de l'àrea de reserva d'Algemesí també contribueix a augmentar l'àrea de distribució del samaruc en el que tradicionalment s'ha considerat com el seu principal hàbitat.
  
5. Parc Natural de la Marjal de Pego-Oliva: a principis de la dècada dels noranta existien en aquesta marjal xicotetes zones amb aigües de gran qualitat en què es concentrava una alta densitat d'exemplars de l'espècie. A partir de 1996 es produeix una recessió important d'aquestes poblacions com a conseqüència dels continus processos de dessecació a què és sotmés l'hàbitat. En l'actualitat es realitzen reintroduccions de reforç en algunes zones que encara reuneixen les característiques idònies per al desenvolupament de l'espècie dins del parc.
  
6. Ullals i llit del riu Verd: és durant la primera meitat de la dècada dels noranta quan es té coneixement per primera vegada de l'existència d'aquesta població interior de l'espècie. Com el seu origen és incert (possible reintroducció) es du a terme l'anàlisi genètica d'aquesta que confirma la seua relació amb les poblacions dels ullals de l'Albufera. En els últims anys aquesta població està considerada com una de les poblacions en millor estat de conservació de l'espècie, per la qual cosa s'han dut a terme treballs de restauració de l'hàbitat a través d'un conveni de col·laboració amb la comunitat de regants que gestiona aquesta surgència.
  
1.4. Amenaces
  
Els factors determinants de l'actual situació del samaruc, són els següents:
  
1.4.1. Destrucció i alteració de l'hàbitat
  
- Dessecació i aterrament de zones humides: si a la limitada àrea de distribució de l'espècie, afegim el requeriment d'un hàbitat molt específic i amenaçat, es comprén fàcilment la situació de risc d'extinció del samaruc. Les marjals litorals valencianes han patit una forta reducció durant les últimes dècades, han sigut drenades i aterrides amb fins agrícoles i urbanístics. L'antiga marjal d'Albuixech va ser aterrida a principis de la dècada dels noranta i van haver de ser rescatats centenars d'exemplars per a ser traslladats al centre de cria en captivitat de la Generalitat ubicat al Palmar. Així mateix durant l'estiu de 1996 té lloc la dessecació d'un xicoteta marjal del Parc Natural de Pego-Oliva, per extracció massiva d'aigua mitjançant bombament, on estava localitzada una de les millors poblacions de samaruc de la Comunitat Valenciana.
  
- Reducció de l'hàbitat: la proliferació incontrolada de vegetació palustre ha donat lloc a vegades a una reducció de l'hàbitat de l'espècie ja de per si limitat. Aquest és el cas d'algunes surgències que en els últims anys, i generalment com a conseqüència del descens del nivell freàtic que afavoreix la proliferació d'aquest tipus de vegetació, han vist reduïda la seua extensió notablement, com és el cas de la marjal de Peníscola.
  
- Contaminació: es tracta d'una altra forma de destrucció de l'hàbitat de l'espècie, que altera les condicions necessàries per al seu desenvolupament. Com s'ha comentat, la major part de les marjals litorals són cultivades, bé temporalment o permanentment, la qual cosa implica la utilització de diversos productes químics contaminants. D'altra banda, només en l'actualitat es depuren els residus orgànics de les poblacions que durant molts anys s'han abocat directament a les séquies de reg, igual que els industrials. S'ha comprovat que la utilització de determinats productes fitosanitaris al Parc Natural de l'Albufera està íntimament lligada a la mortalitat d'exemplars de l'espècie.
  
- Sobreexplotació d'aqüífers: aquesta determina la baixada del nivell freàtic i, en conseqüència, la desaparició o alteració de l'hàbitat i particularment, la destrucció dels ullals o surgències d'aigua, últim reducte de l'espècie. Un cas concret on pot observar-se la influència d'aquesta sobreexplotació és en el Parc Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca, on periòdicament es produeix una salinització del medi com a conseqüència de la baixada del nivell freàtic.
  
- Canalitzacions i altres obres hidràuliques: les marjals litorals valencianes s'han vist sotmeses durant els últims decennis a nombroses actuacions hidràuliques amb diferents motius: defensa contra inundacions, dessecació, posada en cultiu, etc. Aquestes obres han modificat cursos d'aigua, han fet desaparéixer llits naturals, han canalitzat rius, etc. En resum s'ha destruït l'hàbitat natural de l'espècie, i s'ha substituït per canals cementats la majoria dels quals romanen secs la major part de l'any.
  
1.4.2. Introducció d'espècies exòtiques
  
La introducció d'espècies exòtiques: gambúsia (Gambusia holbroocki), Black-bass o perca americana (Micropterus salmoides), peix sol (Lepomis gibbosus), carpa (Cyprinus carpio), carpí vermell (Carassius auratus), cranc de riu americà (Procambarus clarkii), etc., es considera com una amenaça greu per a la supervivència de l'espècie. En uns casos es tracta d'excel·lents competidors per tot tipus de recursos, des de tròfics fins a espacials, com succeeix en el cas de la gambúsia; mentre que la capacitat destructora de l'hàbitat d'altres espècies com la carpa, el carpí vermell i el cranc de riu americà suposa també un risc per a la supervivència del samaruc.
  
Tant la gambúsia com el black-bass depreden directament sobre peixos i postes, per la qual cosa en determinades zones han resultat un factor coadjuvant a la desaparició de l'espècie.
  
1.4.3. Captura d'exemplars
  
- Captura involuntària: atés que l'espècie no té cap interés comercial, no ha sigut objecte de pesca. No obstant això, si ha pogut patir efectes destructius derivats, bé de la utilització de mitjans de captura d'altres espècies (mornells de llum fina per a la captura de crancs o gambetes), eliminació juntament amb la vegetació subaquàtica en les operacions tradicionals de neteja de séquia.
  
- Captura voluntària: el col·leccionisme en si mateix no pareix comportar un greu risc per a la supervivència de l'espècie; no obstant això, el transport o la manipulació de les diferents poblacions, pot comportar un risc quant a la possible «contaminació genètica» entre poblacions aïllades.
  
1.5. Avaluació de les accions de conservació realitzades
  
L'aprovació del projecte LIFE «Creació d'una xarxa d'àrees de reserva per al samaruc a la Comunitat Valenciana» en 1992, amb el finançament europeu consegüent, marca el punt d'inici de les actuacions per a la conservació del samaruc a la Comunitat Valenciana, ja que fins a la data únicament s'havien fet prospeccions de l'hàbitat i assajos de cria en captivitat. A partir de l'aprovació del projecte es duen a terme una sèrie d'activitats totes aquestes encaminades a millorar la situació de l'espècie:
  
- Investigació bàsica genètica i bioecològica.
  
- Projectes de restauració i regeneració d'hàbitats.
  
- Programa de cria en captivitat de l'espècie.
  
- Programa de reintroducció i reforç de poblacions naturals.
  
- Programa de sensibilització i educació ambiental.
  
- Prospecció en l'hàbitat per a avaluar l'evolució de les poblacions naturals i de les reintroduïdes durant el projecte.
  
Les accions mampreses han permés salvaguardar quasi totes les poblacions conegudes (excepte la d'Albuixech), descobrir algunes de noves i millorar la situació d'altres, allunyar l'espècie del perill d'extinció imminent en què es pensava estava en la dècada dels 80. D'altra banda, la diversitat genètica de les poblacions pareix assegurada pel manteniment de línies de producció a piscifactoria.
  
A més, s'ha aconseguit un grau notable de valoració de l'espècie com a patrimoni valencià, valoració que pot comprovar-se pel coneixement de l'espècie i l'existència de sol·licituds, convenis i iniciatives per part d'entitats públiques i privades interessades a participar en la seua conservació.
  
Fins a la data, no obstant això, estava pendent la creació d'un marc jurídic i normatiu que ordenara totes les actuacions necessàries, de manera que aquestes no es realitzen de forma espontània i sense criteris constants. D'altra banda, la conservació de l'espècie en el seu hàbitat natural dista molt d'estar assegurada, perquè estan vigents molts dels factors causants del seu declivi, alguns són de difícil solució i, en tot cas, la localització del seu hàbitat potencial en algunes de les zones de major activitat humana del territori valencià. Finalment, es considera necessari establir un marc de participació reglada d'entitats públiques i privades en la conservació d'aquesta espècie, que permeta repartir esforços i iniciatives més enllà de l'administració ambiental.
  
2. Mesures de conservació
  
2.1. Establiment d'objectius
  
Els objectius a llarg termini no poden ser altres que assegurar la supervivència de l'espècie al medi natural, mantenint poblacions estables en tota la seua àrea de distribució. A mig termini ens marquem els següents objectius:
  
- Coneixement detallat de la situació de totes les poblacions de l'espècie.
  
- Contindre i invertir, la regressió que s'ha constatat durant els últims anys, garantint la permanència de poblacions viables de l'espècie.
  
- Creació de noves àrees de reserva dins de l'àrea de distribució de l'espècie.
  
- Potenciar el programa de cria en captivitat, a fi de reforçar les poblacions naturals, com també obtindre els estocs necessaris per a realitzar reintroduccions.
  
2.2. Mesures directes de protecció de l'espècie
  
Ha de donar-se prioritat a la vigilància del compliment de la normativa vigent que prohibeix la captura, la mort, el comerç i qualsevol activitat que puga produir alguna molèstia a l'espècie.
  
La captura i la manipulació d'aquesta amb fins científics igualment ha d'estar sotmesa a vigilància i supervisió, com també dirigida únicament a la conservació de l'espècie.
  
Per la regressió constatada de les poblacions naturals de l'espècie es considera necessari continuar amb les activitats de cria en captivitat del samaruc que realitza la Conselleria de Territori i Habitatge al Centre d'Experimentació Piscícola del Palmar. El criteri orientador d'aquesta producció serà l'establiment en captivitat de línies de cria que asseguren el manteniment de la diversitat genètica, que s'assemblen el més possible, en la seua estructuració i complexitat, a aquelles poblacions naturals de què provenen, tenint en compte la destinació final de reforçament d'aquestes o de creació de noves poblacions.
  
Quant als criteris orientadors de les reintroduccions seran els següents: (1) restringir-les a l'hàbitat potencialment o històricament documentat de l'espècie, com també a zones dotades de mesures de protecció; (2) restringir-les a llocs que complisquen els requeriments de l'espècie, on el seu potencial de dispersió es conega i es considere acceptable i on l'hàbitat siga suficient per als requeriments de l'espècie; (3) mantindre la diversitat genètica de les poblacions naturals; (4) descartar la presència d'agents patògens abans de procedir a la solta dels exemplars; (5) realitzar-ne un transport ràpid i acurat i un control posterior de la solta; (6) determinar les causes del fracàs, si és el cas, documentar i publicar els protocols de la reintroducció.
  
2.3. Mesures de conservació i restauració de l'hàbitat
  
D'acord amb la legislació vigent en matèria de conservació de la natura, ha de donar-se prioritat a la protecció de les espècies en el seu medi natural i com a part integrant d'aquest, i generar una xarxa de reserves de samaruc al llarg de la seua distribució històrica. Evidentment resulta sempre més efectiu i més econòmic el manteniment del que ja existeix que la creació de nous hàbitats. Per tant, el criteri prioritari serà la conservació de les poblacions actualment existents, aplicant tota la legislació vigent. Aquesta protecció ha d'aplicar-se no sols a les poblacions actualment existents, sinó també a garantir la protecció de tots aquells hàbitats que podrien resultar adequats per a la seua reintroducció.
  
Haurà de donar-se prioritat a la difusió a nivell local i entre propietaris i agricultors i agents de l'autoritat de les mesures de protecció de l'hàbitat contingudes en aquest pla i a la vigilància del seu compliment. Igualment, ha d'afavorir-se la modificació d'aquelles pràctiques que resulten perjudicials per a la conservació de l'espècie. Per fi, és necessari controlar les actuacions dels organismes públics que puguen alterar l'hàbitat del samaruc, a través del compliment de la normativa d'impacte ambiental corresponent. Quan resulte estrictament necessari, quan no existisca una altra manera per a evitar la destrucció de l'hàbitat, es compraran els terrenys.
  
Quant a la restauració d'hàbitats degradats és l'única alternativa factible en cas de no existir hàbitats naturals adequats per a les reintroduccions, s'incorporaran aquests enclavaments a una xarxa de reserves per al samaruc.
  
2.4. Desenvolupament de programes d'investigació i educatius
  
La investigació científica ha de proveir els coneixements necessaris per a totes les actuacions de maneig de l'espècie, per la qual cosa ha de ser un motor fonamental de tot pla de recuperació. La investigació ha d'anar encaminada a obtindre les dades necessàries en cada fase del programa i desenvolupar-se segons l'evolució de l'espècie, tant en el medi natural com en captivitat. Es consideren prioritàries les investigacions sobre requeriments ecològics, caracterització d'hàbitats naturals susceptibles d'albergar poblacions de samaruc, determinació d'aquells paràmetres de l'hàbitat que atorguen a l'espècie avantatge competitiu enfront d'altres, estudis sobre interaccions interespecífiques i intraespecífiques i sobre alimentació. En cap cas la investigació ha de provocar algun efecte negatiu sobre l'espècie.
  
Hauran de realitzar-se campanyes educatives, tant dirigides a la població en general, com a altres específiques destinades a tractar aspectes concrets del pla i dirigides als sectors més relacionats amb l'espècie, s'inclouen agents de l'autoritat, encarregats de la vigilància del seu compliment i els afectats per les mesures, agricultors, comunitats de regants i pescadors.
  
Tant els objectius com el desenvolupament i els resultats del pla de recuperació han de fer-se públics per a obtindre suport social a la seua execució, sense el qual és difícil que arribe a complir-se amb l'èxit esperat. D'altra banda, es realitzarà difusió del pla i dels seus resultats en ambients científics i tècnics, mitjançant les publicacions especialitzades que es consideren més oportunes.
  
3. Programa d'actuacions
  
3.1. Plans d'acció
  
L'execució concreta de les mesures relacionades en l'apartat anterior depén de l'existència de suficients mitjans humans i materials, com també de l'evolució de l'espècie. Per aqueix motiu, resulta preferible no realitzar un únic programa d'actuacions, sinó que periòdicament s'aproven plans d'acció que establisquen tant els objectius com les actuacions que s'han de desenvolupar i detallen els mitjans humans i financers destinats a aquests fins.
  
Totes les actuacions dels successius plans d'acció del pla de recuperació de l'espècie es duran a terme de forma continuada i, per a aquelles accions que fóra necessari realitzar de manera puntual, s'establiran fases d'execució en el corresponent pla d'acció.
  
3.2. Relació amb altres administracions
  
Es considera necessari l'establiment de convenis de col·laboració o acords, amb ajuntaments, propietaris de terrenys i administracions amb competències substantives, particularment la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, per a la realització de treballs de restauració de l'hàbitat
  
3.3. Instruments financers requerits
  
Totes les accions que s'han de realitzar dins dels successius plans d'acció estaran finançades a càrrec del programa 442.30, sense que açò supose l'exclusió de finançament per part d'altres administracions o altres programes d'inversió.
  
La Conselleria de Territori i Habitatge assignarà a aquest programa el personal necessari per a la seua adequada execució.
  
4. Avaluació del pla
  
El pla ha de ser avaluat de forma continuada per a garantir el compliment de les mesures contingudes en aquest i les accions realitzades, com també el compliment dels seus objectius. Els successius plans d'acció que s'elaboren en desplegament d'aquest decret hauran de realitzar una estimació del compliment d'objectius, a través de l'avaluació dels següents indicadors:
  
- En el cas de les poblacions naturals, dades quantitatives que permeten avaluar la seua viabilitat en termes de densitat, estructura de població i relació amb espècies competidores. En el cas de poblacions reintroduïdes, dades que permeten assegurar la seua aclimatació i viabilitat sense necessitat de noves reintroduccions.
  
- Nombre de reserves de fauna establides, pel que suposa com augment de l'àrea de distribució de l'espècie.
  
- Nombre de convenis i acords establits, la qual cosa avalua el grau d'adhesió d'entitats públiques i privades al pla, a més de permetre una major disponibilitat de mitjans humans i materials on dur a terme treballs de restauració de l'hàbitat.
  
- Aparició de notícies en mitjans de comunicació, com a reflex del manteniment del nivell d'interés cap a l'espècie que han prestat habitualment els mitjans de comunicació.
  
- Nombre de publicacions científiques sobre aspectes relacionats amb la conservació i l'ecologia de l'espècie.
  
- Nombre de cursos, reunions i activitats de comunicació, educació i participació organitzats, i nombre d'assistents.
  
- Exemplars produïts i mantinguts en instal·lacions de cria en captivitat i nombre d'exemplars reintroduïts.
  
- Inversions i despesa anual.
  
5. Mecanismes de participació
  
La Generalitat facilitarà la participació d'entitats públiques i privades en l'execució dels plans d'acció per a la conservació d'aquesta espècie. Es considera de particular interés la firma de convenis de col·laboració amb comunitats de regants, associacions agràries i ajuntaments implicats. Una altra via possible de col·laboració és la declaració de reserves voluntàries de fauna a terrenys que pertanyen a persones físiques i jurídiques diferents de la Generalitat. Les inversions per al desenvolupament d'aquests convenis i per a la millora de les reserves podran ser objecte de subvenció.
  
Haurà de considerar-se prioritària la col·laboració amb entitats l'àmbit d'actuació de les quals quede dins de la distribució històrica de l'espècie.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4902, del 14-12-2004 (2004/12655)

DECRETO 265/2004, de 3 de diciembre, del Consell de la Generalitat, por el que se aprueba el Plan de Recuperación del Samaruc en la Comunidad Valenciana.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/d/2004/12/03/265/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   4902

Fecha DOGV
:   14-12-2004

Sección del DOGV
:   I. DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   2004/12655

CVE


Fecha del documento
:   03-12-2004

Organismo emisor
:   Conselleria de Territorio y Vivienda

Tipo de documento
:   Decreto

Análisis jurídico

 Descriptores 

:   * [especie protegida](javascript:void(0))
    * [fauna](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [especie marina](javascript:void(0))
    * [zona protegida](javascript:void(0))
    * [protección de la fauna](javascript:void(0))

DECRETO 265/2004, de 3 de diciembre, del Consell de la Generalitat, por el que se aprueba el Plan de Recuperación del Samaruc en la Comunidad Valenciana. [2004/X12655]
  
El samaruc (Valencia hispanica) es un pequeño pez del orden de los ciprinodontiformes prácticamente exclusivo de la Comunidad Valenciana. Este orden sólo cuenta con dos géneros en Europa, Aphanius y Valencia, ambos restringidos a la cuenca mediterránea. Por su parte, el género Valencia sólo cuenta con dos especies, localizadas en ambos extremos de la cuenca. Por tanto, el samaruc puede considerarse como una reliquia biogeográfica.
  
Por otra parte, su distribución actual está restringida a algunos marjales litorales valencianos, con una pequeña extensión en el sur de Cataluña. Además, sus poblaciones han sufrido una fuerte regresión durante las últimas décadas provocada por la degradación de las zonas húmedas litorales y la introducción de especies exóticas, de forma que puede considerarse una de las especies más amenazadas de la fauna europea, tal como queda justificado en el anexo II del presente decreto.
  
La grave situación de esta peculiar especie ha conducido a su inclusión en todos los listados internacionales de especies amenazadas. Ha sido clasificado por la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza como «en peligro» e incluido en el anejo II (especies estrictamente protegidas) del Convenio de Berna relativo a la conservación de la vida silvestre y el medio natural en Europa. Hay que destacar su inclusión en el anejo II de la Directiva de Hábitats de la Unión Europea, que obliga a establecer medidas especiales de conservación de su hábitat y a incluirlo en la Red Natura 2000, de espacios europeos protegidos.
  
En cuanto a la legislación nacional, su situación ha obligado a incluirlo en el Catálogo Nacional de Especies Amenazadas (Real Decreto 439/1990, de 30 de marzo) dentro de la máxima categoría de amenaza: «en peligro de extinción». De acuerdo con la Ley 4/1989, de 27 de marzo, de Conservación de los Hábitats Naturales y de la Flora y Fauna Silvestre, la inclusión de una especie en esta categoría exige la redacción de un plan de recuperación para la misma, en el que se definirán las medidas necesarias para eliminar tal peligro de extinción. Dado que el modelo de plan de recuperación por el que se ha optado es de carácter puramente normativo, se ha elaborado un anexo al mismo que contiene el resto de los contenidos mínimos que establecen tanto la Ley 4/1989, de 27 de marzo, de Conservación de los Espacios Naturales y de la Flora y Fauna Silvestre, como el Catálogo Valenciano de Fauna Amenazada.
  
Igualmente y con idéntica categoría, el samaruc ha sido incluido en el Decreto 32/2004, de 27 de febrero, del Consell de la Generalitat, por el que se crea y regula el Catálogo Valenciano de Especies de Fauna Amenazadas, y se establecen categorías y normas para su protección. Este mismo decreto regula un procedimiento para la elaboración de planes de recuperación, que en el presente caso no se ha seguido por haberse iniciado la tramitación del Plan de Recuperación del Samaruc en fecha anterior a la aprobación por el Consell de la Generalitat de aquella disposición reglamentaria.
  
La necesidad legal de aprobar un régimen de protección para el samaruc se refuerza por la responsabilidad de la Generalitat de proteger una especie cuya supervivencia en el planeta depende esencialmente de los esfuerzos y recursos que se destinen a su conservación en la Comunidad Valenciana.
  
Por todo ello, a propuesta del conseller de Territorio y Vivienda, conforme con el Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana y previa deliberación del Consell de la Generalitat, en la reunión del día 3 de diciembre de 2004,
  
DECRETO
  
Artículo 1. Objeto
  
1.1. El objeto del presente decreto es definir un Plan de Recuperación del Samaruc que contenga un régimen especial de protección para la especie y su hábitat, ordene las acciones necesarias para expandir sus poblaciones dentro de su área original de distribución, asegure su presencia futura en el medio natural y aleje a la especie del peligro de extinción, en cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 31.3 de la Ley 4/1989, de 27 de marzo, de Conservación de los Espacios Naturales y de la Flora y Fauna Silvestre, y de lo establecido por el Decreto 32/2004, de 27 de febrero, del Consell de la Generalitat, por el que se crea y regula el Catálogo Valenciano de Especies de Fauna Amenazadas, y se establecen categorías y normas para su protección.
  
1.2. Corresponde a la Conselleria de Territorio y Vivienda, a través de la Dirección General de Gestión del Medio Natural, asegurar el cumplimiento de este Plan en la Comunidad Valenciana.
  
Artículo 2. Ámbito
  
El presente decreto será de aplicación en todo el territorio de la Comunidad Valenciana en lo que se refiere a la protección de los ejemplares de la especie, y en las zonas definidas en el artículo 3 en lo que se refiere a la protección de su hábitat.
  
Artículo 3. Áreas de aplicación
  
Las medidas de protección y regeneración del hábitat previstas en el presente Plan se aplicarán en las siguientes zonas, representadas gráficamente en el anexo I (a).
  
3.1. Áreas de conservación
  
Corresponden a aquellos espacios que albergan en la actualidad poblaciones de la especie. Son las siguientes:
  
- Marjal de Peñíscola. Con la delimitación del lugar de interés comunitario ES5222002, aprobado por Acuerdo de 10 de julio de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parque Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca. Con la delimitación del parque natural, según el Decreto 264/1994, de 20 de diciembre, del Consell de la Generalitat, de modificación del Decreto 188/1988, de 12 de diciembre, de declaración del Paraje Natural de la Comunidad Valenciana del Prat de Cabanes-Torreblanca.
  
- Marjal dels Moros. Con la delimitación del lugar de interés comunitario ES0000148, aprobado por Acuerdo de 10 de julio de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parque Natural de l'Albufera. Con la delimitación del parque natural según el Decreto 71/1993, del Consell de la Generalitat, de Régimen Jurídico del Parque Natural de l'Albufera.
  
- Ullals del Riu Verd. Con la delimitación del lugar de interés comunitario ES52330047, aprobado por Acuerdo de 10 de julio de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Parque Natural del Marjal de Pego-Oliva. Con la delimitación del parque natural según la disposición adicional tercera de la Ley 11/1994, de 27 de diciembre, de Espacios Naturales Protegidos de la Comunidad Valenciana.
  
3.2. Áreas de recuperación
  
Espacios localizados en el ámbito de la distribución original de la especie y potencialmente adecuados a sus requerimientos. Además de las áreas de conservación serán:
  
- Marjal de Almenara. Con la delimitación del lugar de interés comunitario ES5223007, aprobado por Acuerdo de 10 de julio de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Marjales de la Safor. Con la delimitación del lugar de interés comunitario ES5233030, aprobado por Acuerdo de 10 de julio de 2001, del Consell de la Generalitat.
  
- Desembocadura del riu Bullents. Con la delimitación de la Zona Húmeda Catalogada, según Acuerdo de 10 de septiembre de 2002, del Consell de la Generalitat, de aprobación del Catálogo de Zonas Húmedas de la Comunidad Valenciana.
  
- Desembocadura y frente litoral del riu Racons. Con la delimitación de la zona húmeda catalogada, según Acuerdo de 10 de septiembre de 2002, del Consell de la Generalitat, de aprobación del Catálogo de Zonas Húmedas de la Comunidad Valenciana.
  
- Marjal de Rafalell-Vistabella. Con la delimitación de la zona húmeda catalogada, según Acuerdo de 10 de septiembre de 2002, del Consell de la Generalitat, de aprobación del Catálogo de Zonas Húmedas de la Comunidad Valenciana.
  
3.3. Reservas de fauna
  
3.3.1. Conforme a lo dispuesto en el artículo 12 del Decreto 32/2004, de 27 de febrero, del Consell de la Generalitat, por el que se crea y regula el Catálogo Valenciano de Especies de Fauna Amenazadas, podrán declararse como reservas de fauna para el samaruc aquellos espacios de relativamente pequeña extensión que contengan poblaciones excepcionales de esta especie o sean objeto de trabajos continuados de conservación e investigación sobre la misma.
  
3.3.2. Estas reservas se declararán preferentemente dentro de las áreas definidas en los artículos 3.1 y 3.2 y, además, en aquellos espacios que, situándose dentro del área de distribución histórica de la especie, constituyan reductos aislados no incluidos en espacios que gocen en la actualidad de un estatus de protección específico.
  
3.3.3. A estos efectos, se declaran como reservas de fauna para el samaruc los espacios definidos en el anexo I (b).
  
Artículo 4. Definición del hábitat
  
A los efectos previstos en los artículos 26, 31 y 38.7 de la Ley 4/1989, en el ámbito de los espacios incluidos en el artículo anterior, se define como hábitat del samaruc todos los cursos y masas de agua tanto corrientes como estancados, y los terrenos encharcados temporal o permanentemente situados fuera de suelo urbano. Se incluyen en esta definición los cauces, fondos y márgenes, quedando delimitados estos últimos por la existencia de vegetación natural palustre o de ribera.
  
Artículo 5. Régimen de protección del hábitat
  
5.1. En las áreas de conservación definidas en el artículo 3.1, se establece el siguiente régimen de usos:
  
En los hábitats de samaruc se prohíbe cualquier actuación que pueda suponer un perjuicio a la especie y, en particular, las siguientes:
  
- Introducción y reforzamiento de poblaciones y el trasiego de las siguientes especies piscícolas: gambusia, carpa, carpín y black-bass, así como del cangrejo americano y de cualquier otra especie exótica de fauna y flora.
  
- Aterramientos, vertidos de materiales sólidos y líquidos de origen urbano o industrial.
  
- Utilización de nasas y artes de pesca con red, a excepción de en aquellos espacios que cuenten con regulación propia y de la pesca de la angula dentro de la zona marítimo-terrestre, conforme a lo dispuesto en la Orden de 17 de mayo de 1990, de la Conselleria de Agricultura y Pesca, por la que se regula la pesca de la angula en el ámbito territorial de la Comunidad Valenciana.
  
- Limpieza de fondo de las acequias en el periodo comprendido entre marzo y septiembre, ambos meses incluidos.
  
- Utilización de herbicidas para limpieza de márgenes y vegetación acuática o de ribera.
  
Fuera de estos hábitats se requerirá autorización previa, condicionada a que no se produzcan daños sobre el hábitat de la especie, para las siguientes actuaciones:
  
- Puesta en marcha de planes de actuación agrícola que supongan cambios de cultivos, modificación de sistemas de riegos, desvíos de canales o acequias, canalizaciones y, en general, todas aquellas actuaciones que puedan modificar el funcionamiento hídrico del espacio.
  
- Puesta en marcha de planes de defensa contra inundaciones, instalación de bombas de drenaje, modificación de cursos de agua o canalizaciones.
  
- Bombeos, drenajes, o instalación de cualquier dispositivo que facilite la desecación del terreno, incluyendo la extracción de agua con fines agrícolas u otros.
  
- Canalizaciones de acequias y canales.
  
5.2. Dentro del hábitat incluido en las áreas de recuperación del samaruc definidas en el artículo 3.2, estarán prohibidas las siguientes actuaciones:
  
- Introducción y reforzamiento de poblaciones y el trasiego de las siguientes especies piscícolas: gambusia, carpa, carpín y black-bass, así como del cangrejo americano y de cualquier otra especie exótica de fauna y flora.
  
- Aterramientos, vertidos de materiales sólidos y líquidos de origen urbano o industrial.
  
Fuera de estos hábitats, se requerirá autorización previa, condicionada a la no afección al hábitat de la especie, para las siguientes actuaciones:
  
- Puesta en marcha de planes de actuación agrícola que supongan cambios de cultivos, modificación de sistemas de riegos, desvíos de canales o acequias, canalizaciones y, en general, todas aquellas actuaciones que puedan modificar el funcionamiento hídrico del espacio.
  
- Puesta en marcha de planes de defensa contra inundaciones, instalación de bombas de drenaje, modificación de cursos de agua o canalizaciones.
  
- Bombeos, drenajes, o instalación de cualquier dispositivo que facilite la desecación del terreno, incluyendo la extracción de agua con fines agrícolas u otros.
  
- Canalizaciones de acequias y canales.
  
5.3. En las reservas de fauna para el samaruc a que se refiere el artículo 3.3, la normativa aplicable será la que figure en las normas de protección aprobadas en su declaración o, en su defecto y como mínimo, las contenidas en el artículo 5.1 y 5.2.
  
5.4. Con independencia de la tramitación a que estuviese sujeta, la evaluación ambiental (informe, estimación o declaración de impacto ambiental u otras) de cualesquiera actuaciones, planes o proyectos que, por sus características o ubicación, pudieran afectar a las áreas definidas en el artículo 3, deberán evaluar con especial atención los efectos que sobre la conservación del samaruc pudieran derivarse de la realización del proyecto, así como mencionar expresamente en la declaración correspondiente el efecto previsto sobre las poblaciones de la especie.
  
Artículo 6. Régimen de protección de los ejemplares
  
6.1. Conforme a lo previsto en el artículo 31 de la Ley 4/1989, queda prohibido con carácter general poseer, transportar, vender, exponer para la venta, importar o exportar ejemplares vivos o muertos incluidos sus huevos, y cualquier actividad realizada con el objeto de darles muerte, capturarlos y perseguirlos.
  
6.2. La tenencia de ejemplares sólo se autoriza con fines educativos o de investigación. Esta autorización excluye expresamente la cesión a terceros y la liberación en el medio natural.
  
6.3. La tenencia con fines educativos se autoriza únicamente a partir de ejemplares nacidos en cautividad producidos por la Conselleria de Territorio y Vivienda, previa presentación de una memoria educativa.
  
6.4. La captura de ejemplares en el medio natural con fines de investigación se realizará, únicamente y previa autorización, cuando esté orientada directamente a la conservación de la especie. La realización de cualquiera otra investigación se realizará únicamente a partir de ejemplares nacidos en cautividad producidos por la Conselleria de Territorio y Vivienda.
  
Artículo 7. Medidas de restauración del hábitat
  
7.1. Para recuperar la presencia de la especie dentro del área de distribución potencial de la especie, la Generalitat ejecutará proyectos de restauración del hábitat en las áreas definidas en el artículo 3.1 y 2.
  
7.2. De no existir disponibilidad de terrenos, se procederá a la adquisición de los mismos.
  
Artículo 8. Medidas de restauración de poblaciones
  
8.1. Para la recuperación y restauración de poblaciones, la Generalitat mantendrá instalaciones para la cría y repoblación de la especie.
  
8.2. Las reintroducciones o el reforzamiento de poblaciones se realizarán únicamente dentro de las áreas definidas en el artículo 3.
  
Artículo 9. Planes de acción
  
9.1. El plan de recuperación se desarrollará mediante sucesivos planes de acción que, por periodos de vigencia no superiores a cinco años, concretarán los objetivos a alcanzar y las actuaciones y medios necesarios para su aplicación.
  
9.2. Para el desarrollo de las actuaciones previstas en estos planes, el Consell de la Generalitat habilitará los medios necesarios citados, de acuerdo con las disponibilidades presupuestarias existentes, y establecerá vías de colaboración con otras entidades públicas y privadas que puedan tener interés en la conservación de esta especie.
  
9.3. El contenido de estos planes será:
  
- Análisis de la situación de la especie, distribución, estado de las poblaciones, estado de conservación de su hábitat, amenazas y evaluación de las actuaciones de conservación ejecutadas previamente.
  
- Desarrollo del programa de conservación del hábitat y de las poblaciones con determinación de las medidas a adoptar y competencias para su cumplimiento.
  
- Desarrollo del programa de restauración del hábitat, con indicación de las zonas preferentes de actuación.
  
- Desarrollo del programa de restauración de poblaciones, con indicación del desarrollo del programa de cría en cautividad.
  
- Prioridades de investigación científica.
  
- Desarrollo del programa de comunicación y educación ambiental.
  
- Desarrollo del programa de participación, con detalle de los mecanismos necesarios para fomentarla.
  
- Desarrollo del programa de actuación con indicación del calendario y fases de ejecución, relación con otras administraciones, establecimiento de acuerdos y convenios, medidas legales y administrativas complementarias e instrumentos financieros requeridos.
  
- Programa de seguimiento: medidas de control del cumplimiento del plan y de sus objetivos.
  
Artículo 10. Ejecución de los planes
  
10.1. Los planes de acción serán elaborados por la Dirección General de Gestión del Medio Natural, y aprobados por orden del conseller de Territorio y Vivienda.
  
10.2. A efectos de coordinar su ejecución, la Dirección General de Gestión del Medio Natural designará un técnico para realizar su seguimiento.
  
Artículo 11. Autorizaciones y excepciones
  
11.1. Las autorizaciones a las que se refieren los artículos 5 y 6 deberán ser emitidas por la Dirección General de Gestión del Medio Natural. Dichas autorizaciones se emitirán en el plazo máximo de dos meses desde la fecha de recepción de la solicitud en el órgano competente, siendo positivo el silencio administrativo en ambos casos.
  
11.2. En el caso de áreas de conservación, áreas de recuperación o reservas de fauna para el samaruc comprendidas en el ámbito de espacios naturales protegidos, lugares de la Red Natura 2000 y zonas húmedas catalogadas, las autorizaciones a que se refiere el artículo 5, apartados 1 y 2, contarán con informe previo emitido por el órgano responsable de la gestión del espacio correspondiente.
  
11.3. El régimen de excepción al marco general de protección establecido en los artículos 4 y 5 será el previsto en el artículo 28.2 de la Ley 4/1989. Las autorizaciones excepcionales previstas en el artículo 28.3 de la Ley 4/1989 corresponderán a la Dirección General de Gestión del Medio Natural.
  
Artículo 12. Régimen sancionador
  
Las infracciones a lo dispuesto en este decreto serán sancionadas de acuerdo con lo dispuesto en el título VI de la Ley 4/1989, de 27 de marzo, de Conservación de los Espacios Naturales y de la Flora y Fauna Silvestre.
  
DISPOSICIÓN ADICIONAL
  
En el caso de las áreas establecidas en el artículo 3 cuyo ámbito se encuentre incluido en el de un espacio natural protegido que cuente con Plan de Ordenación de los Recursos Naturales y/o Plan Rector de Uso y Gestión en vigor, las determinaciones de este decreto tendrán carácter complementario, en especial para aquellos aspectos que no hayan sido objeto específico de regulación en tales Planes. En caso de que el espacio protegido no cuente con normativa aprobada o ésta se encuentre en proceso de revisión, los planes correspondientes deberán incorporar las determinaciones de este decreto.
  
DISPOSICIONES FINALES
  
Primera
  
Se faculta al conseller de Territorio y Vivienda para dictar las disposiciones necesarias para el desarrollo y aplicación del presente decreto.
  
Segunda
  
El presente decreto entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Valencia, 3 de diciembre de 2004
  
El presidente de la Generalitat,
  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
  
El conseller de Territorio y Vivienda,
  
RAFAEL BLASCO CASTANY
  
ANEXO I
  
Cartografía
  
(a) Áreas de conservación y recuperación
  
(b) Reservas de fauna
  
1. Llacuna del Samaruc de la Marjal dels Moros (Sagunt)
  
2. La Llacuna (Algemesí)
  
3. Marjal dels Borrons (Xeresa)
  
La cartografía mencionada en los apartados (a) y (b) se refleja en los mapas que se acompañan.
  
ANEXO II
  
1. Análisis de la situación actual del samaruc
  
1.1. Distribución geográfica general
  
Hace algunas décadas la presencia de Valencia hispanica en la franja litoral mediterránea podría considerarse amplia y está relativamente bien documentada. Existen citas antiguas en el sur de Francia (Arnoult, 1957), y de la primera mitad del siglo XX en algunas zonas húmedas de Cataluña. Sin embargo en los últimos años tan sólo se recoge una cita de Sostoa en 1984 en el Delta del Ebro, y en recientes prospecciones en la cuenca de los Pirineos Orientales no se han encontrado poblaciones de samaruc en ninguna de las marismas catalanas estudiadas. Actualmente, fuera de la Comunidad Valenciana, sólo puede considerarse la existencia de la población de la Llacuna de Santes Creus (Tarragona) y el núcleo poblacional creado en el Delta del Ebro a partir de ejemplares criados en cautividad y destinados a ser reintroducidos dentro del Parque.
  
El resto de poblaciones de la especie se encuentran restringidas a la franja litoral de la Comunidad Valenciana comprendida entre Peñíscola y el marjal de Pego-Oliva. Más al sur de este marjal no existen actualmente poblaciones comprobadas de samaruc. No obstante, cabe mencionar dos referencias en el litoral de la cuenca del Segura, Oliva (1965) y Doadrio (1989), esta última cita hace mención a dos ejemplares depositados en el Museo Nacional de Ciencias Naturales y etiquetados como provenientes del Mar Menor (Murcia).
  
En la Comunidad Valenciana la especie ha sido citada históricamente en la mayoría de sus humedales. Sin embargo, todas estas zonas han sido prospectadas en los últimos años, habiéndose localizado la especie únicamente en las siguientes localidades: Marjal de Peñíscola y Prat de Cabanes-Torreblanca en la provincia de Castellón; Marjal dels Moros (Puçol-Sagunto), surgencias de agua o ullals de las marjalerías del Parque Natural de la Albufera y nacimiento y cauce del río Verde en la provincia de Valencia; y Marjal de Pego-Oliva en el límite de las provincias de Valencia y Alicante.
  
La situación de las diferentes poblaciones se evalúa, en general, como precaria, considerándose que únicamente cuatro de ellas: el Prat de Cabanes-Torreblanca, la marjal dels Moros, el Río Verde y los ullals del entorno de L'Albufera se encuentran en un aceptable estado de conservación. En el resto, la situación es muy delicada debido a diferentes factores, entre los que cabe destacar el manejo hídrico, problemas de contaminación y, particularmente, la situación de competencia con la gambusia (Gambusia holbroocki). En todos los casos cabe añadir su aislamiento como otro factor de amenaza para la misma.
  
1.2. Distribución detallada en la Comunidad Valenciana
  
Se incluyen todas las poblaciones actuales de la especie, ya sean naturales o introducidas, especificándose este último extremo.
  
1. Marjal de Peñíscola.
  
2. Parque Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca.
  
3. Marjal de Almenara.
  
En esta zona existe una población reintroducida en una zona de reserva creada en el marco del proyecto de Creación de áreas de reserva para el samaruc, situada en el término municipal de Sagunto.
  
4. Marjal dels Moros.
  
Además de la población natural, en este marjal existe un área de reserva que ha sido adecuada para la especie.
  
5. Ullals del Parque Natural de l'Albufera.
  
El entorno de l'Albufera constituyó probablemente hasta hace unas décadas el hábitat más típico y extenso del samaruc en el litoral mediterráneo. Sus poblaciones se dieron por extintas a finales de la década de los 70, si bien en la actualidad se conocen algunas poblaciones en sectores muy concretos y localizados del cuadrante sudoccidental del parque natural, así como en el exterior del parque, en los términos municipales de Sollana y Albalat de la Ribera. Destacar también la presencia de un área de reserva en el término municipal de Algemesí, dentro de los límites del Parque, recreada merced a un convenio de colaboración con el Ayuntamiento de este municipio.
  
6. Nacimiento o «ullals» del río Verde.
  
La delimitación de la zona incluye los términos municipales de Benimodo, Massalavés y Alberic.
  
7. Marjal de Xeresa.
  
Esta población tiene como origen la reintroducción realizada en una zona de reserva creada en el curso del proyecto de creación de una red de reservas para el samaruc. Las lluvias torrenciales de 1996 ocasionaron la dispersión de la especie por el marjal colindante, en los términos municipales de Xeresa y Gandía.
  
8. Marjal de Pego-Oliva.
  
Esta población, la más meridional de la especie, se localiza dentro del parque natural del marjal, en los términos municipales de Pego y Oliva.
  
9. Albuixech.
  
Como se detalla en el apartado de amenazas, la mayor parte del hábitat de esta población, fue destruido por la instalación de un polígono industrial. Sin embargo, los ejemplares afectados fueron rescatados y la línea poblacional se ha mantenido aislada en la Piscifactoría de El Palmar. Se considera que esta población debería reintroducirse y mantenerse como población estable afianzada en la zona húmeda de Rafalell-Vistabella, muy próxima al marjal de Albuixech, por lo que se ha incluido esta zona entre las áreas de recuperación de la especie.
  
1.3. Estado de las poblaciones naturales de la especie y de su hábitat
  
Analizando la evolución de las distintas poblaciones de samaruc durante la última década cabe hacer las siguientes consideraciones:
  
1. Marjal de Peñíscola: hace una década se consideraba una población en buen estado de conservación, entre otras cosas porque no existe gambusia en el marjal. En la actualidad sigue siendo una población estable, sin competencia con gambusia (por el momento), pero está reducida a pequeñas surgencias dentro de esta zona húmeda. Recientemente la Generalitat ha adquirido parte de los terrenos de este marjal, donde está previsto realizar actuaciones que favorezcan la conservación de la especie.
  
2. Parque Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca: a principios de los años noventa la población del Prat se consideraba prácticamente extinta, ya que en las últimas prospecciones no se había encontrado ningún ejemplar. Sin embargo, en 1997 se descubre una población en el interior de los «ullals» en bastante buen estado de conservación, y a partir de ese momento se inicia un programa de cría en cautividad de la especie, llevándose a cabo reintroducciones periódicas de ejemplares para intentar aumentar su área de distribución.
  
3. Marjal dels Moros: la población se mantenía reducida a pequeños enclaves dentro del marjal donde competía con gambusia e intentaba superar los bruscos cambios de nivel que sufría el humedal como consecuencia de las continuas desecaciones provocadas por los agricultores. A partir de 1995 esta importante zona húmeda pasa a ser declarada ZEPA y la gestión del agua queda en manos de la Generalitat, además se evitan vertidos importantes como el que tenía lugar en la acequia de Moncada que recibía las aguas residuales de Puçol, y que a partir de este momento son desviadas hacia una depuradora evitándose así la posible contaminación del marjal. Sin embargo, y a pesar de estas mejoras, el samaruc todavía se sigue encontrando en bajas densidades frente a la gambusia, por lo que se decidió establecer un área de reserva dentro de esta zona húmeda en la cual la especie se reproduce sin ningún tipo de problemas y que hace que la densidad de ejemplares de samaruc haya aumentado considerablemente.
  
4. «Ullals» del Parque Natural de la Albufera: cuando se empezó a trabajar con la especie se conocía la existencia de una población que se mantenía estable en una de las surgencias del parque, en la actualidad existen al menos tres surgencias en el entorno del parque con presencia estable de poblaciones de samaruc. Por otra parte, la recreación del área de reserva de Algemesí también contribuye a aumentar el área de distribución del samaruc en el que tradicionalmente se ha considerado como su principal hábitat.
  
5. Parque Natural del Marjal de Pego-Oliva: a principios de la década de los noventa existían en este marjal pequeñas zonas con aguas de gran calidad en las que se concentraba una alta densidad de ejemplares de la especie. A partir de 1996 se produce una recesión importante de estas poblaciones como consecuencia de los continuos procesos de desecación a que es sometido el hábitat. En la actualidad se realizan reintroducciones de refuerzo en algunas zonas que todavía reúnen las características idóneas para el desarrollo de la especie dentro del parque.
  
6. «Ullals» y cauce del río Verde: es durante la primera mitad de la década de los noventa cuando se tiene conocimiento por primera vez de la existencia de esta población interior de la especie. Al ser su origen incierto (posible reintroducción) se lleva a cabo el análisis genético de la misma que confirma su relación con las poblaciones de los «ullals» de La Albufera. En los últimos años esta población es considerada como una de las poblaciones en mejor estado de conservación de la especie, por lo que se han llevado a cabo trabajos de restauración del hábitat a través de un convenio de colaboración con la Comunidad de Regantes que gestiona esta surgencia.
  
1.4. Amenazas
  
Los factores determinantes de la actual situación del samaruc, son los siguientes:
  
1.4.1. Destrucción y alteración del hábitat
  
- Desecación y aterramiento de zonas húmedas: si a la limitada área de distribución de la especie, le unimos el requerimiento de un hábitat muy específico y amenazado, se comprende fácilmente la situación de riesgo de extinción del samaruc. Los marjales litorales valencianos han sufrido una fuerte reducción durante las últimas décadas, habiendo sido drenados y aterrados con fines agrícolas y urbanísticos. El antiguo marjal de Albuixech fue aterrado a principios de la década de los noventa y tuvieron que ser rescatados centenares de ejemplares para ser trasladados al centro de cría en cautividad de la Generalitat ubicado en el Palmar. Asimismo durante el verano de 1996 tiene lugar la desecación de un pequeño marjal del Parque Natural de Pego-Oliva, por extracción masiva de agua mediante bombeo, donde estaba localizada una de las mejores poblaciones de samaruc de la Comunidad Valenciana.
  
- Reducción del hábitat: la proliferación incontrolada de vegetación palustre ha dado lugar en ocasiones a una reducción del hábitat de la especie ya de por sí limitado. Este es el caso de algunas surgencias que en los últimos años, y generalmente como consecuencia del descenso del nivel freático que favorece la proliferación de este tipo de vegetación, han visto reducida su extensión notablemente, como es el caso del marjal de Peñíscola.
  
- Contaminación: se trata de otra forma de destrucción del hábitat de la especie, alterando las condiciones necesarias para su desarrollo. Como se ha comentado, la mayor parte de los marjales litorales son cultivados, bien temporal o permanentemente, lo que implica la utilización de diversos productos químicos contaminantes. Por otra parte, sólo en la actualidad se están depurando los residuos orgánicos de las poblaciones que durante muchos años se han vertido directamente a las acequias de riego, al igual que los industriales. Se ha comprobado que la utilización de determinados productos fitosanitarios en el Parque Natural de La Albufera está íntimamente ligada a la mortalidad de ejemplares de la especie.
  
- Sobreexplotación de acuíferos: esta determina la bajada del nivel freático y, en consecuencia, la desaparición o alteración del hábitat y particularmente, la destrucción de los «ullals» o surgencias de agua, último reducto de la especie. Un caso concreto donde puede observarse la influencia de esta sobreexplotación es en el Parque Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca, donde periódicamente se produce una salinización del medio como consecuencia de la bajada del nivel freático.
  
- Canalizaciones y otras obras hidráulicas: las marjales litorales valencianas se han visto sometidas durante los últimos decenios a numerosas actuaciones hidráulicas con diferentes motivos: defensa contra inundaciones, desecación, puesta en cultivo'Estas obras han modificado cursos de agua, han hecho desaparecer cauces naturales, han canalizado ríos?.en resumen se ha destruido el hábitat natural de la especie, sustituyéndolo por canales cementados la mayoría de los cuales permanecen secos la mayor parte del año.
  
1.4.2. Introducción de especies exóticas
  
La introducción de especies exóticas: gambusia (Gambusia holbroocki), black-bass o perca americana (Micropterus salmoides), perca sol (Lepomis gibbosus), carpa (Cyprinus carpio), carpín dorado (Carassius auratus), cangrejo rojo (Procambarus clarkii), etc., se considera como una amenaza grave para la supervivencia de la especie. En unos casos se trata de excelentes competidores por todo tipo de recursos, desde tróficos hasta espaciales, como sucede en el caso de la gambusia; mientras que la capacidad destructora del hábitat de otras especies como la carpa, el carpín y el cangrejo rojo supone también un riesgo para la supervivencia del samaruc.
  
Tanto la gambusia como el black-bass predan directamente sobre peces y puestas, por lo que en determinadas zonas han debido resultar un factor coadyuvante a la desaparición de la especie.
  
1.4.3. Captura de ejemplares
  
- Captura involuntaria: dado que la especie no tiene ningún interés comercial, no ha sido objeto de pesca. Sin embargo, si ha podido sufrir efectos destructivos derivados, bien de la utilización de medios de captura de otras especies (mornells de luz fina para la captura de cangrejos o gambetas), eliminación junto a la vegetación subacuática en las operaciones tradicionales de limpieza de acequia.
  
- Captura voluntaria: el coleccionismo en sí mismo no parece entrañar un grave riesgo para la supervivencia de la especie; sin embargo, el transporte o manipulación de las diferentes poblaciones, puede suponer un riesgo en cuanto a la posible «contaminación genética» entre poblaciones aisladas.
  
1.5. Evaluación de las acciones de conservación realizadas
  
La aprobación del proyecto LIFE «Creación de una red de áreas de reserva para el samaruc en la Comunidad Valenciana» en 1992, con la financiación europea consiguiente, marca el punto de inicio de las actuaciones para la conservación del samaruc en la Comunidad Valenciana, ya que hasta la fecha únicamente se habían hecho prospecciones del hábitat y ensayos de cría en cautividad. A partir de la aprobación del proyecto se llevan a cabo una serie de actividades todas ellas encaminadas a mejorar la situación de la especie:
  
- Investigación básica genética y bio-ecológica.
  
- Proyectos de restauración y regeneración de hábitats.
  
- Programa de cría en cautividad de la especie.
  
- Programa de reintroducción y refuerzo de poblaciones naturales.
  
- Programa de sensibilización y educación ambiental.
  
- Prospección en el hábitat para evaluar la evolución de las poblaciones naturales y de las reintroducidas durante el proyecto.
  
Las acciones emprendidas han permitido salvaguardar casi todas las poblaciones conocidas (excepto la de Albuixech), descubrir algunas nuevas y mejorar la situación de otras, alejando a la especie del peligro de extinción inminente en el que se pensaba estaba en la década de los 80. Por otra parte, la diversidad genética de las poblaciones parece asegurada por el mantenimiento de líneas de producción en piscifactoría.
  
Además, se ha conseguido un grado notable de valoración de la especie como patrimonio valenciano, valoración que puede comprobarse por el conocimiento de la especie y la existencia de solicitudes, convenios e iniciativas por parte de entidades públicas y privadas interesadas en participar en su conservación.
  
Hasta la fecha, sin embargo, estaba pendiente la creación de un marco jurídico y normativo que ordenase todas las actuaciones necesarias, de forma que éstas no se realicen de forma espontánea y sin criterios constantes. Por otra parte, la conservación de la especie en su hábitat natural dista mucho de estar asegurada, al estar vigentes muchos de los factores causantes de su declive, ser algunos de difícil solución y, en cualquier caso, localizarse su hábitat potencial en algunas de las zonas de mayor actividad humana del territorio valenciano. Por último, se considera preciso establecer un marco de participación reglada de entidades públicas y privadas en la conservación de esta especie, que permita repartir esfuerzos e iniciativas más allá de la administración ambiental.
  
2. Medidas de conservación
  
2.1. Establecimiento de objetivos
  
Los objetivos a largo plazo no pueden ser otros que asegurar la supervivencia de la especie en el medio natural, manteniendo poblaciones estables en toda su área de distribución. A medio plazo nos marcamos los siguientes objetivos:
  
- Conocimiento detallado de la situación de todas las poblaciones de la especie.
  
- Contener e invertir, la regresión que se ha constatado durante los últimos años, garantizando la permanencia de poblaciones viables de la especie.
  
- Creación de nuevas áreas de reserva dentro del área de distribución de la especie.
  
- Potenciar el programa de cría en cautividad, con el fin de reforzar las poblaciones naturales, así como obtener los ?stocks- necesarios para realizar reintroducciones.
  
2.2. Medidas directas de protección de la especie
  
Debe darse prioridad a la vigilancia del cumplimiento de la normativa vigente que prohíbe la captura, muerte, comercio y cualquier actividad que pueda producir alguna molestia a la especie.
  
La captura y manipulación de la misma con fines científicos igualmente debe estar sometida a vigilancia y supervisión, así como dirigida únicamente a la conservación de la especie.
  
Dada la regresión constatada de las poblaciones naturales de la especie se considera necesario continuar con las actividades de cría en cautividad del samaruc que se vienen realizando por la Conselleria de Territorio y Vivienda en el Centro de Experimentación Piscícola de El Palmar. El criterio orientador de esta producción será el establecimiento en cautividad de líneas de cría que aseguren el mantenimiento de la diversidad genética, asemejándose lo más posible, en su estructuración y complejidad, a aquellas poblaciones naturales de las que provienen, teniendo en cuenta el destino final de reforzamiento de las mismas o de creación de nuevas poblaciones.
  
En cuanto a los criterios orientadores de las reintroducciones serán los siguientes: (1) restringirlas al hábitat potencial o históricamente documentado de la especie, así como a zonas dotadas de medidas de protección; (2) restringirlas a lugares que cumplan los requerimientos de la especie, donde su potencial de dispersión se conozca y se considere aceptable y donde el hábitat sea suficiente para los requerimientos de la especie; (3) mantener la diversidad genética de las poblaciones naturales; (4) descartar la presencia de agentes patógenos antes de proceder a la suelta de los ejemplares; (5) realizar un transporte rápido y cuidadoso y un control posterior de la suelta; (6) determinar las causas del fracaso, en su caso, y documentar y publicar los protocolos de la reintroducción.
  
2.3. Medidas de conservación y restauración del hábitat
  
De acuerdo con la legislación vigente en materia de conservación de la naturaleza, debe darse prioridad a la protección de las especies en su medio natural y como parte integrante del mismo, generando una red de reservas de samaruc a lo largo de su distribución histórica. Evidentemente resulta siempre más efectivo y más económico el mantenimiento de lo que ya existe que la creación de nuevos hábitats. Por tanto, el criterio prioritario será la conservación de las poblaciones actualmente existentes, aplicando toda la legislación vigente. Esta protección debe aplicarse no sólo a las poblaciones actualmente existentes, sino también a garantizar la protección de todos aquellos hábitats que podrían resultar adecuados para su reintroducción.
  
Deberá darse prioridad a la difusión a nivel local y entre propietarios y agricultores y agentes de la autoridad de las medidas de protección del hábitat contenidas en este Plan y a la vigilancia de su cumplimiento. Igualmente, debe favorecerse la modificación de aquellas prácticas que resulten perjudiciales para la conservación de la especie. Por fin, es necesario controlar las actuaciones de los organismos públicos que pueda alterar el hábitat del samaruc, a través del cumplimiento de la normativa de impacto ambiental correspondiente. Cuando resulte estrictamente necesario, por no existir otra manera para evitar la destrucción del hábitat, se procederá a la compra de terrenos.
  
En cuanto a la restauración de hábitats degradados es la única alternativa factible en caso de no existir hábitats naturales adecuados para las reintroducciones, incorporando estos enclaves a una red de reservas para el samaruc.
  
2.4. Desarrollo de programas de investigación y educativos
  
La investigación científica debe proveer los conocimientos necesarios para todas las actuaciones de manejo de la especie, por lo que debe ser un motor fundamental de todo Plan de Recuperación. La investigación debe ir encaminada a obtener los datos necesarios en cada fase del programa y desarrollarse en función de la evolución de la especie, tanto en el medio natural como en cautividad. Se consideran prioritarias las investigaciones sobre requerimientos ecológicos, caracterización de hábitats naturales susceptibles de albergar poblaciones de samaruc, determinación de aquellos parámetros del hábitat que otorgan a la especie ventaja competitiva frente a otras, estudios sobre interacciones inter e intraespecíficas y sobre alimentación. En ningún caso debe la investigación provocar algún efecto negativo sobre la especie.
  
Deberán realizarse campañas educativas, tanto dirigidas a la población en general, como otras específicas destinadas a tratar aspectos concretos del Plan y dirigidas a los sectores más relacionados con la especie, incluyendo a agentes de la autoridad, encargados de la vigilancia de su cumplimiento y a los afectados por las medidas, agricultores, comunidades de regantes y pescadores.
  
Tanto los objetivos como el desarrollo y los resultados del Plan de Recuperación deben hacerse públicos para obtener un respaldo social a su ejecución, sin el cual es difícil que llegue a cumplirse con el éxito esperado. Por otra parte, se realizará difusión del Plan y de sus resultados en ambientes científicos y técnicos, mediante las publicaciones especializadas que se consideren más oportunas.
  
3. Programa de actuaciones
  
3.1. Planes de acción
  
La ejecución concreta de las medidas relacionadas en el apartado anterior depende de la existencia de suficientes medios humanos y materiales, así como de la evolución de la especie. Por ese motivo, resulta preferible no realizar un único programa de actuaciones, sino que periódicamente se aprueben planes de acción que establezcan tanto los objetivos como las actuaciones a desarrollar y detallen los medios humanos y financieros destinados a tales fines.
  
Todas las actuaciones de los sucesivos planes de acción del plan de recuperación de la especie se llevarán a cabo de forma continuada y, para aquellas acciones que fuese necesario realizar de manera puntual, se establecerán fases de ejecución en el correspondiente plan de acción.
  
3.2. Relación con otras Administraciones
  
Se considera necesario el establecimiento de convenios de colaboración o acuerdos, con ayuntamientos, propietarios de terrenos y administraciones con competencias sustantivas, particularmente la Confederación Hidrográfica del Júcar, para la realización de trabajos de restauración del hábitat.
  
3.3. Instrumentos financieros requeridos
  
Todas las acciones a realizar dentro de los sucesivos planes de Acción estarán financiadas con cargo al programa 442.30, sin que esto suponga la exclusión de financiación por parte de otras administraciones u otros programas de inversión.
  
La Conselleria de Territorio y Vivienda asignará a este programa el personal necesario para su adecuada ejecución.
  
4. Evaluación del plan
  
El Plan debe ser evaluado de forma continuada para garantizar el cumplimiento de las medidas contenidas en el mismo y las acciones realizadas, así como el de sus objetivos. Los sucesivos planes de acción que se elaboren en desarrollo de este decreto deberán realizar una estimación del cumplimiento de objetivos, a través de la evaluación de los siguientes indicadores:
  
- En el caso de las poblaciones naturales, datos cuantitativos que permitan evaluar su viabilidad en términos de densidad, estructura de población y relación con especies competidoras. En el caso de poblaciones reintroducidas, datos que permitan asegurar su aclimatación y viabilidad sin necesidad de nuevas reintroducciones.
  
- Número de reservas de fauna establecidas, por lo que supone como aumento del área de distribución de la especie.
  
- Número de convenios y acuerdos establecidos, lo que evalúa el grado de adhesión de entidades públicas y privadas al Plan, además de permitir una mayor disponibilidad de medios humanos y materiales donde llevar a cabo trabajos de restauración del hábitat.
  
- Aparición de noticias en medios de comunicación, como reflejo del manteniendo el nivel de interés hacia la especie que han prestado habitualmente los medios de comunicación.
  
- Número de publicaciones científicas sobre aspectos relacionados con la conservación y ecología de la especie.
  
- Número de cursos, reuniones y actividades de comunicación, educación y participación organizados, y número de asistentes.
  
- Ejemplares producidos y mantenidos en instalaciones de cría en cautividad y número de ejemplares reintroducidos.
  
- Inversiones y gasto anual.
  
5. Mecanismos de participación
  
La Generalitat facilitará la participación de entidades públicas y privadas en la ejecución de los planes de acción para la conservación de esta especie. Se considera de particular interés la firma de convenios de colaboración con comunidades de regantes, asociaciones agrarias y ayuntamientos implicados. Otra vía posible de colaboración es la declaración de reservas voluntarias de fauna en terrenos pertenecientes a persones físicas y jurídicas distintas de la Generalitat. Las inversiones para el desarrollo de estos convenios y para la mejora de las reservas podrán ser objeto de subvención.
  
Deberá considerarse prioritaria la colaboración con entidades cuyo ámbito de actuación quede dentro de la distribución histórica de la especie.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI