Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 6376, del 14-10-2010 (2010/10853)

RESOLUCIÓ de 17 de setembre de 2010, de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'inscriuen en la secció tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural, amb la categoria de béns mobles de rellevància patrimonial, determinades màquines tèxtils de Benilloba.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   6376

Data del DOGV
:   14-10-2010

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2010/10853

CVE


Data del document
:   17-09-2010

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Benilloba](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [màquina tèxtil](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 17 de setembre de 2010, de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'inscriuen en la secció tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural, amb la categoria de béns mobles de rellevància patrimonial, determinades màquines tèxtils de Benilloba. [2010/10853]  
La Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establix en l'article 51 que els béns mobles que posseïsquen valors històrics, artístics, arquitectònics, arqueològics, paleontològics, etnològics, documentals, bibliogràfics, científics, tècnics o de qualsevol altra naturalesa cultural en un grau rellevant, però sense la singularitat pròpia dels béns declarats d'interés cultural, seran inclosos en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià amb la qualificació de béns mobles de rellevància patrimonial, a l'efecte de procedir a una adequada protecció, conservació, estudi i difusió pública.  
De conformitat amb el procediment establit en l'article 52 de la norma esmentada, i a instàncies del seu propietari, José Juliá Serra, per mitjà de resolucions de la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural amb dates 17 de setembre de 1996, 3 de juny de 2009 i 15 de febrer de 2010, es van incoar expedients per a la inclusió en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià de les distintes peces de maquinària tèxtil que es descriuen en l'annex de la present orde i que són objecte d'inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.   
En la tramitació del procediment es va concedir tràmit d'audiència al propietari i a l'Ajuntament de Benilloba.  
En virtut d'allò exposat i fent ús de les facultats que em conferix l'article 28 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, resolc:  
Primer. Inscripció  
S'inscriuen en la secció tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià amb la categoria de béns de rellevància patrimonial les distintes peces de maquinària tèxtil que es descriuen en l'annex de la present resolució.  
Segon. Règim de protecció  
De conformitat amb el que disposa l'article 53 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, estos elements no poden ser sotmesos a cap tractament ni a cap canvi en l'ús que se'n feia, ni poden ser disgregats, sense l'autorització prèvia de conselleria competent en matèria de cultura.   
DISPOSICIÓ FINAL  
Única  
La present resolució entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
València, 21 de juliol de 2010.- La consellera de Cultura i Esport: Trinidad Miró Mira.  
Annex  
Dades sobre els béns objecte de l'expedient  
1. Teler manual de baix lliç, amb caixa de volant i calques (teler manual de llançadora de volant)  
1.1. Descripció  
Matèria: Fustes, ferro, sogues i cuiro.  
Mides: Alçària: 2,18 metres; amplària: 3,10 metres; profunditat: 2,00 metres.  
Tècnica: Teler manual amb caixa de volant i calques.  
1.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: Este tipus de telers es van generalitzar a Anglaterra a partir de la segona mitat del segle XVIII, i posteriorment van passar a Alcoi per a teixir draps.  
Àrea de treball: Comprén tota l'Europa industrial durant els segles XVIII i XIX.  
Funcionalitat: Està conservat tal com era en 1964, quan deixà de funcionar.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
1.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat.  
2. Teler manual amb caixa de volant, màquina de lligar i arnés  
2.1. Descripció  
Matèria: Fustes, ferro, sogues i cuiro.  
Mides: Alçària: 3,03 metres; amplària: 3,00 metres; profunditat: 1,75 metres.  
Tècnica: Teler manual amb caixa de volant i calques. Subjecta mitjançant un arnés la màquina de lligar, que, per mitjà de cartonatges o llistons perforats de fusta i clavilles, tria els lliços que formen la calada per a elaborar teixits llisos de dos teles o per a combinar colors i textures de formes geomètriques.  
2.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: No se'n pot fer una datació exacta, encara que per les notícies que es tenen es pot dir que les peces més antigues conservades deuen tindre al voltant de cent cinquanta anys.  
Àrea de treball: Comprén tota l'Europa industrial durant els segles XVIII i XIX.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
2.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat. L'estructura vertical i immòbil (pilastres) es van reposar procedents d'un teler construït en 1940.  
3. Premsa tèxtil  
3.1. Descripció  
Matèria: Fustes i ferro.  
Mides: Alçària: 2,35 metres; amplària: 1,14 metres; profunditat: 0,68 metres.  
Tècnica: Premsa tèxtil amb caragols de fusta.  
3.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: Segons testimonis orals, principis del segle XVIII.  
Àrea de treball: Comprén tota l'Europa industrial durant els segles XVIII i XIX.  
Funcionalitat: Embalar els teixits que s'han de transportar.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
3.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat; s'han conservat totes les peces originals.  
4. Torn per a fusos  
4.1. Descripció  
Matèria: Fustes i ferro.  
Mides: Alçària: 1,04 metres; amplària: 1,04 metres; profunditat: 0,22 metres.  
Tècnica: Torn per a canilles o fusos, disposa d'una corriola que gira per mitjà d'un manubri. Simultàniament el moviment es transmet a una altra corriola tornejada i xicoteta que prolonga l'eix per a permetre que s'inserisca el fus per a canilles.  
4.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: Indeterminada.  
Àrea de treball: Comprén tota l'Europa industrial durant els segles XVIII i XIX.  
Funcionalitat: Amb fusos de fusta s'elaboren canilles, tant per a l'ordit com per a la trama de qualsevol classe de teixit.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
4.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat.  
5. Ordidor manual horitzontal, cilíndric o de bóta  
5.1. Descripció  
Matèria: Fusta, acer i cuiro.  
Mides:   
- Plegador: Alçària: 1,17 metres; amplària: 3,00 metres; profunditat: 0,60 metres.  
- Cilindre: Alçària: 1,17 metres; amplària: 2,65 metres; profunditat: 1,46 metres.  
- Portafusos: Alçària: 1,95 metres; amplària: 2,91 metres; profunditat: 1,24 metres.  
Tècnica: Permet ordir qualsevol tipus de teixit.  
5.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: L'ordidor i el cilindre daten de l'any 1955; es desconeix la datació dels portafusos.  
Àrea de treball: Present en totes les circumscripcions industrials tèxtils fins als nostres dies.  
Funcionalitat: Elaboració de l'ordit.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
5.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat.  
6. Ordidor manual pla de clavilles o estaques  
6.1. Descripció  
Matèria: Fusta i ferro.  
Mides:   
- Pilastres: Alçària: 1,82 metres; secció: 11 cm x 7 cm; secció del peu de la pilastra dreta: 17,5 cm x 60 cm x 6,5 cm; secció del peu de la pilastra esquerra: 11 cm x 58 cm x 7,5 cm.  
- Travessers: Longitud: 4,59 metres; secció del superior: 6 cm x 8 cm; secció de l'inferior: 6,5 cm x 8,5 cm.  
- Estaques: Longitud: 27 cm.   
- Guia portafils i mànec: Longitud: 61 cm i 12 cm, respectivament.  
Tècnica: Procés pel qual es disposen els fils que formen l'ordit d'un teixit. Este tipus d'ordidor és el primer que es va usar per a peces grans.  
6.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: Segle XVIII-XIX.  
Àrea de treball: Comprenia tota l'Europa industrial fins al final del segle XVIII, quan va ser substituït per l'ordidor de cilindre.  
Funcionalitat: Elaboració de l'ordit.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
6.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: S'hi han reposat dos estaques que hi faltaven. La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat i les parts metàl·liques s'han netejat i tractat amb oli antiòxid.  
7. Torn número I: Torn manual per a bobinar, de corriola motriu plana i debanadora   
7.1. Descripció   
Matèria torn: Fusta, ferro, cuiro i soga.  
Mides:  
- Banc: 132 cm x 19,9 cm x 3,3 cm; potes: 20 cm.  
- Corriola motriu: diàmetre interior: 66 cm; diàmetre exterior: 67 cm; amplària del cércol: 10 cm x 0,5 cm de gruix; nombre de radis: 8. L'eix sobre el qual gira fa 24 cm de longitud i aproximadament 1,2 cm de diàmetre. La unió de l'eix amb el manubri està formada per una peça prismàtica de 12 cm de longitud i de 0,7 cm de costat que es trenca en dos angles rectes i presenta la forma simbòlica d'una "Z", en què l'altre extrem forma el manubri, de 12 cm de llarg i 1,2 cm de diàmetre; esta peça és de ferro de forja, com s'ha indicat anteriorment. Pilars: 47 cm x 6,3 cm x 3,6 cm.  
- Corriola tornejada portacanilles: De 7 cm de longitud i de 4 cm de diàmetre, presenta tres estries tornejades concèntriques de diàmetres variables de 2,42 cm, 1,8 cm i 1,63 cm aproximadament. El seu eix de ferro de forja fa 28 cm de llarg 1 cm de diàmetre. Pilars: 17 cm x 4,5 cm x 3,5 cm.  
- Eixos de les corrioles: Distància entre ambdós: 1 metre.  
- Carcassa de la debanadora: Alçària: 53 cm; diàmetre superior: 36 cm i l'inferior: 47 cm, fet que permet penjar les madeixes sobre la carcassa troncocònica de canya. Gira sobre l'eix de ferro de forja, de 94 cm d'alçària i de 0,9 cm de diàmetre, que se sosté sobre un peu en forma de creu grega, també original, de fusta de pi.  
Tècnica: Bobinar és un procés bàsic perquè l'ordit o la trama es disposen en les canilles per a ordir o teixir. En ambdós casos les distintes fibres filades -seda, lli, llana, cotó (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintètiques, mixtes, etc.-, disposades en madeixes, cons o cabdells, es passen a les canilles.  
7.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: El nivell tècnic per a estes màquines s'aconseguix en el segle XI (Iradiel, 2007). Amb estos torns es bobinaven els ordits i les trames amb què es teixien les lones per a les veles que aparellaven les naus castellanes i portugueses que al final del segle XV van afavorir l'Era dels Descobriments.   
El torn de corrioles per a filar, el torn per a debanar i el teler per a teixits amples, són les tres màquines manuals que sempre han estat juntes des del segle XI, que és quan apareixen a l'Europa occidental, al costat de l'ordidor pla mediterrani, vertical, d'estaques o clavilles, amb el qual ja ordien els grecs, els romans, els ibers, etc. per als seus telers verticals per a teixits estrets.   
Es constata que este torn ha estat a Benilloba (Blanes, 1773; Juliá, 2004), inscrita en la circumscripció industrial d'Alcoi, pionera en la industrialització a Espanya, des del segon terç del segle XVIII (Garcia /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos torns per a bobinar són comuns en tots els establiments fabrils tèxtils: primerament els de cércol ample en la corriola motriu; després els de corriola acanalada, quan els fusters disposen de torns per a acanalar.   
Àrea de treball: Els torns per al "debanament senzill" són propis de les circumscripcions tèxtils més avançades per a bobinar l'ordit i la trama en les canilles. L'àrea de treball d'estes màquines se circumscriu, des del segle XI, a les regions on l'activitat tèxtil per als teixits amples es va convertir en la indústria bàsica, fonament de tota industrialització posterior (J. Clayburn, 1965), segons s'ha exposat anteriorment. Estos torns van estar funcionant des de 1754 fins als primers anys de la segona mitat del segle passat (Juliá, 1994; 2004/2005).   
Funcionalitat: Als elements originals que s'han conservat després de la restauració, s'han integrat els elements o peces que hi faltaven, respectant la naturalesa d'estes màquines: aspectes formals, constructius, funcionals, econòmics.   
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
7.3. Estat de conservació  
Condició: en perfecte estat per al seu ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauració: Se li ha incorporat un banc sustentador, un radi que faltava en la corriola motriu i una de les quatre potes del torn.  
8. Torn número II: Torn manual per a bobinar, de corriola motriu plana i debanadora  
8.1. Descripció  
Matèria: Fusta i ferro de fosa.  
Mesures:  
- Banc: 105 cm x 24 cm x 11 cm; potes: 19 cm.  
- Corriola motriu: Longitud dels radis: 35 cm. Pilars: 62,8 cm x 7 cm x 3 cm.  
- Corriola portacanilles: 7 cm de longitud i 3,6 cm de diàmetre exterior, tornejada amb tres estries del mateix diàmetre, 2,52 cm aproximadament, i amb l'eix de ferro de forja de 21,5 cm de longitud i 0,8 cm de diàmetre. Pilars: 30 cm x 4,5 cm x 3,5 cm.   
- Eix: 28 cm de longitud i 1,15 cm de diàmetre, es trenca en angle recte formant una làmina semicircular d'11 cm d'arc i de 0,4 cm de secció, que al seu torn es trenca també en angle recte per a acabar amb el manubri, d'11 cm de longitud i d'1,15 cm de diàmetre, aproximadament.   
- Debanadora: Peu: 1,5 cm d'alçària i 25 cm de diàmetre; eix original de ferro de forja: 71 cm d'alçària i 1,2 cm de diàmetre; carcassa: 53 cm d'alçària, 43 cm de diàmetre superior i 54 cm de diàmetre inferior.   
Tècnica: Bobinar és un procés bàsic perquè l'ordit o la trama es disposen en les canilles per a ordir o teixir. En ambdós casos les distintes fibres filades -seda, lli, llana, cotó (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintètiques, mixtes, etc.-, disposades en madeixes, cons o cabdells, es passen a les canilles.  
Estos torns per a bobinar són comuns en tots els establiments fabrils tèxtils: primerament els de cércol ample en la corriola motriu; després els de corriola acanalada, quan els fusters disposen de torns per a acanalar.   
Segons els testimonis orals, tant els torns de corriola ampla com els de corriola acanalada fa més de cent anys que es troben a Benilloba.  
8.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: El nivell tècnic per a estes màquines s'aconseguix en el segle XI (Iradiel, 2007).  
Àrea de treball: Els torns per al "debanament senzill" són propis de les circumscripcions tèxtils més avançades per a bobinar l'ordit i la trama en les canilles. L'àrea de treball d'estes màquines se circumscriu, des del segle XI, a les regions on l'activitat tèxtil per als teixits amples es va convertir en la indústria bàsica, fonament de tota industrialització posterior (J. Clayburn, 1965).  
A Benilloba, estos torns per a bobinar van estar funcionant des de 1754 fins als primers anys de la segona mitat del segle passat (Juliá, 1994; 2004/2005). Segons els testimonis orals i l'anàlisi constructiva i funcional i del context tecnològic, va ser fet, de la mateixa manera que els altres de corriola ampla, per fusters que tenien els seus tallers a Alcoi i a Benilloba, durant els segles XVIII i XIX (Garcia Payà, 1989).   
Funcionalitat: Després de ser restaurats, mantenen la funcionalitat.  
8.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.   
Restauracions: Substitució del banc sustentador i d'un radi. La fusta s'ha tractat amb líquids insecticides de gran penetrabilitat i les parts metàl·liques s'han netejat i tractat amb oli antiòxid.  
9. Torn número III: Torn manual per a bobinar, de corriola motriu acanalada i suport per a un con de fil  
9.1. Descripció  
Matèria: Fusta, ferro, acer, cuiro i corda sintètica.  
Mides:  
- Corriola motriu: Diàmetre interior de la circumferència: 58 cm, de l'exterior: 66 cm; amplària: 4 cm; gruix: entre 3,6 cm i 4 cm, de la gorja: 1,5 cm, i dels quatre radis: 29 cm x 7,6 cm x 4 cm.   
- Banc: 114 cm x 22 cm x 6 cm; potes: 27 cm.  
- Pilars: De la corriola motriu: 50 cm x 7,5 cm x 3,5 cm.   
- Corriola portacanilles: Longitud: 5,56 cm; circumferència exterior: 3,7 cm. Presenta tres estries amb la mateixa circumferència de 2,63 cm. Pilars: 24 cm x 4 cm x 3,5 cm.  
- Distància entre els eixos de les dos corrioles: 79 cm.  
Tècnica: Bobinar és un procés bàsic perquè l'ordit o la trama es disposen en les canilles per a ordir o teixir. En ambdós casos les distintes fibres filades -seda, lli, llana, cotó (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintètiques, mixtes, etc.-, disposades en madeixes, cons o cabdells, es passen a les canilles.  
Estos torns per a bobinar són comuns en tots els establiments fabrils tèxtils: primerament els de cércol ample en la corriola motriu; després els de corriola acanalada, quan els fusters disposen de torns per a acanalar.   
Segons els testimonis orals, tant els torns de corriola ampla com els de corriola acanalada fa més de cent anys que es troben a Benilloba.  
9.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: El nivell tècnic per a estes màquines s'aconseguix en el segle XI (Iradiel, 2007). Amb estos torns es bobinaven els ordits i les trames amb què es teixien les lones per a les veles que aparellaven les naus castellanes i portugueses que al final del segle XV van afavorir l'Era dels Descobriments.   
El torn de corrioles per a filar, el torn per a debanar i el teler per a teixits amples, són les tres màquines manuals que sempre han estat juntes des del segle XI, que és quan apareixen a l'Europa occidental, al costat de l'ordidor pla mediterrani, vertical, d'estaques o clavilles, amb el qual ja ordien els grecs, els romans, els ibers, etc. per als seus telers verticals per a teixits estrets.   
Es constata que este torn ha estat a Benilloba (Blanes, 1773; Juliá, 2004), inscrita en la circumscripció industrial d'Alcoi, pionera en la industrialització a Espanya, des del segon terç del segle XVIII (Garcia /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos torns per a bobinar són comuns en tots els establiments fabrils tèxtils: primerament els de cércol ample en la corriola motriu; després els de corriola acanalada, quan els fusters disposen de torns per a acanalar.   
Àrea de treball: Els torns per al "debanament senzill" són propis de les circumscripcions tèxtils més avançades per a bobinar l'ordit i la trama en les canilles. L'àrea de treball d'estes màquines se circumscriu, des del segle XI, a les regions on l'activitat tèxtil per als teixits amples es va convertir en la indústria bàsica, fonament de tota industrialització posterior (J. Clayburn, 1965), segons s'ha exposat anteriorment. Estos torns van estar funcionant des de 1754 fins als primers anys de la segona mitat del segle passat (Juliá, 1994; 2004/2005).   
Funcionalitat: Als elements originals que s'han conservat després de la restauració, s'han integrat els elements o peces que hi faltaven, respectant la naturalesa d'estes màquines: aspectes formals, constructius, funcionals, econòmics.   
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
9.3. Estat de conservació  
Condició: En perfecte estat d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
10. Torn número IV: Torn manual per a bobinar, de corriola motriu acanalada i debanadora   
10.1. Descripció  
Matèria: Fusta, ferro, cuiro i soga.  
Mides:  
- Banc: 114 cm x 22,4 cm x 3,6 cm; potes: aproximadament 29 cm d'alçària.  
- Pilars de la portacorriola per a les canilles: 20 cm x 3,5 cm x 3,5 cm.  
- Corriola motriu: 57 cm de diàmetre interior, 68 cm de diàmetre exterior, 6 cm de gruix, 3,1 cm d'amplària i 2 cm de canal. Els quatre radis tenen 34 cm x 7 cm x 3 cm. Pilars: 47,3 cm x 7,5 cm x 3,5 cm. Eix: 18 cm de longitud per 1,2 cm de diàmetre; 10 cm de longitud per 1,21 cm en la secció intermèdia; 14 cm de longitud per 1,27 cm de diàmetre en la part del manubri que forma els tres segments en forma simbòlica d'una "Z".  
- Corriola tornejada portacanilles: Cilindre acanalat; longitud: 6,2 cm; diàmetre exterior: 3,83 cm; els tres canals: 1,66 cm, 1,7 cm, 2,6 cm. Eix: Longitud: 25 cm; diàmetre: 0,7 cm; làmines de faig (4) encolades en la part inferior del banc i fixades per mitjà d'espàrrecs cilíndrics de fusta: 15 cm x 3 cm x 1,3 cm.  
- Distància entre els eixos d'ambdós corrioles: 78 cm.  
- Debanadora: Peu: 15 cm x 14 cm x 10 cm. Eix: alçària: 78,5 cm; secció de la part cilíndrica: 0,83 cm. L'alçària de l'eix està calculada sobre una base prismàtica de 22,5 cm x 1,33 cm de costat. Carcassa: 52 cm d'alçària, 57 cm de diàmetre inferior i 35 cm de diàmetre superior.  
Tècnica: Bobinar és un procés bàsic perquè l'ordit o la trama es disposen en les canilles per a ordir o teixir. En ambdós casos les distintes fibres filades -seda, lli, llana, cotó (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintètiques, mixtes, etc.-, disposades en madeixes, cons o cabdells, es passen a les canilles.  
10.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: El nivell tècnic per a estes màquines s'aconseguix en el segle XI (Iradiel, 2007). Amb estos torns es bobinaven els ordits i les trames amb què es teixien les lones per a les veles que aparellaven les naus castellanes i portugueses que al final del segle XV van afavorir l'Era dels Descobriments.   
El torn de corrioles per a filar, el torn per a debanar i el teler per a teixits amples, són les tres màquines manuals que sempre han estat juntes des del segle XI, que és quan apareixen a l'Europa occidental, al costat de l'ordidor pla mediterrani, vertical, d'estaques o clavilles, amb el qual ja ordien els grecs, els romans, els ibers, etc. per als seus telers verticals per a teixits estrets.   
Es constata que este torn ha estat a Benilloba (Blanes, 1773; Juliá, 2004), inscrita en la circumscripció industrial d'Alcoi, pionera en la industrialització a Espanya, des del segon terç del segle XVIII (Garcia /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos torns per a bobinar són comuns en tots els establiments fabrils tèxtils: primerament els de cércol ample en la corriola motriu; després els de corriola acanalada, quan els fusters disposen de torns per a acanalar.   
Àrea de treball: Els torns per al "debanament senzill" són propis de les circumscripcions tèxtils més avançades per a bobinar l'ordit i la trama en les canilles. L'àrea de treball d'estes màquines se circumscriu, des del segle XI, a les regions on l'activitat tèxtil per als teixits amples es va convertir en la indústria bàsica, fonament de tota industrialització posterior (J. Clayburn, 1965), segons s'ha exposat anteriorment. Estos torns van estar funcionant des de 1754 fins als primers anys de la segona mitat del segle passat (Juliá, 1994; 2004/2005).   
Funcionalitat: Als elements originals que s'han conservat després de la restauració, s'han integrat els elements o peces que hi faltaven, respectant la naturalesa d'estes màquines: aspectes formals, constructius, funcionals, econòmics.   
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
10.3. Estat de conservació  
Condició: En perfecte estat d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
11. Element V: Carro per a transportar plegadors  
11.1. Descripció  
Matèria: Fusta de pi per a les travesses i els reforços de la caixa del carro. L'eix és d'acer, igual que els dos caragols que el fixen, i de cirerer les dos rodes massisses.   
Mides:  
- Rodes: Diàmetre: 19,5 cm; gruix: 5,5 cm.  
- Caixa: 92 cm x 26 cm.   
- Travessers: 92 cm x 6 cm x 5,4 cm.   
- Travessa: 26 cm x 9 cm x 2,5 cm; reforços 43 cm x 6,3 cm x 2,9 cm   
- Eix: Longitud: 41 cm; diàmetre: 1,48 cm.  
- Bastidor: 41 cm x 9,5 cm x 6 cm; reforç: 41 cm x 9,5 cm x 3 cm.  
Tècnica: Eren utilitzats per a traslladar els plegadors plens d'ordit des del plegat de l'ordidor fins als telers.  
11.2. Dades historicoartístiques   
Cronologia: Màquines que estan lligades a pesats plegadors i a l'especialització de l'ordit, i que apareixen amb els ordidors de "tambor" o de "bóta" horitzontals, al principi del segle XIX, a les circumscripcions tèxtils d'Espanya.  
Àrea de treball: Comprén l'Europa occidental, en totes les circumscripcions tèxtils que han tingut ordidors i telers per a teixits amples.  
Funcionalitat: Mantenen tota la funcionalitat.  
Lloc de la troballa: Procedix d'un antic taller de Benilloba donat a l'actual propietari l'any 1990.   
Context de la troballa: Benilloba està inscrita en la circumscripció on s'elaboraven "teixits amples", que és on es poden trobar esta classe de carros.  
11.3. Estat de conservació  
Condició: En perfectes condicions d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.   
Restauracions: Tots els elements són originals, només s'ha incorporat un reforç de fusta de pi al suport de l'eix.  
12. Element VI: Banc per a costures   
12.1. Descripció  
Matèria: Fusta.  
Mides:  
- Banc: 137 cm x 9,2 cm x 4,2 cm, aproximadament.  
- Potes: 30 cm x 4,8 cm x 2,5 cm.  
- Pals: 60 cm x 4,4 cm de diàmetre. Distància interior entre ells, 117,5 cm, que era la llum màxima per a les costures dels teixits que es cosien, sense canviar-ne la unió, per a ampliar la costura, amb una nova unió si era necessari.  
Tècnica: Utilitzats per a tancar els teixits amples per a formar saques, taleques, sacs, fundes per als coixins i matalafs. En especial, estos bancs per a costures són necessaris per a repassar les vores dels teixits que necessiten refermar la unió entre l'ordit i la trama: veles, telons, sendals, xàrcies, etc.   
12.2. Dades historicoartístiques  
Cronologia: Són màquines presents des que es va aprendre a cosir costures per mitjà de la utilització d'un bastidor. La tècnica manual d'estos bancs per a costures anirà desapareixent al llarg del segle XIX amb la generalització de la màquina de cosir.   
Àrea de treball: Estos bancs per a les costures són propis de les circumscripcions tèxtils que mereixen una tal qualificació i que, per ser-ho, han sigut la base de la industrialització en la nostra societat (J. Clayburn La Force, 1965; R. Garcia Payà, 1989). A Benilloba, al costat dels seus telers manuals per a teixits amples, no podien faltar els bancs per a costures, abundants en una circumscripció tèxtil com la que, durant segles, va ser la ciutat d'Alcoi.  
Funcionalitat: Completa.  
Lloc de la troballa: Benilloba (Alacant).  
Context de la troballa: Formava part d'un taller artesanal tèxtil de la circumscripció industrial d'Alcoi.  
12.3. Estat de conservació  
Condició: En perfecte estat d'ús.  
Parts que hi falten: Complet.  
Restauracions: S'han reposat els dos pals cilíndrics on s'enganxen els teixits per a cosir les costures. S'hi han incorporat dos peces de forma prismàtica com a base en què sostindre els dos pilars.  
Localització comuna per a tots els béns.  
Comunitat Valenciana  
Plaça de l'Omet, 6, Benilloba (Alacant).  
Titular i posseïdors: José Juliá Serra i María I. Catalá Monllor



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 6376, del 14-10-2010 (2010/10853)

RESOLUCIÓN de 17 de septiembre de 2010, de la Conselleria de Cultura y Deporte, por la que se inscribe en la sección tercera del Inventario General del Patrimonio Cultural, con la categoría de bienes muebles de relevancia patrimonial, determinadas máquinas textiles en Benilloba.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   6376

Fecha DOGV
:   14-10-2010

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2010/10853

CVE


Fecha del documento
:   17-09-2010

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Benilloba](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [máquina textil](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 17 de septiembre de 2010, de la Conselleria de Cultura y Deporte, por la que se inscribe en la sección tercera del Inventario General del Patrimonio Cultural, con la categoría de bienes muebles de relevancia patrimonial, determinadas máquinas textiles en Benilloba. [2010/10853]  
La Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, en su artículo 51, establece que los bienes muebles que posean valores históricos, artísticos, arquitectónicos, arqueológicos, paleontológicos, etnológicos, documentales, bibliográficos, científicos, técnicos, o de cualquier otra naturaleza cultural, en grado relevante, aunque sin la singularidad propia de los bienes declarados de interés cultural, serán incluidos en el Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano, con la calificación de Bienes Muebles de Relevancia Patrimonial, a los efectos de su adecuada protección, conservación, estudio y conocimiento público.  
De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 52 de la citada norma, y a instancia de su propietario, José Julià Serra, mediante resoluciones de la dirección general competente en materia de patrimonio cultural de fechas 17 de septiembre de 1996, de 3 de junio de 2009 y de 15 de febrero de 2010, se incoaron expedientes para la inclusión en el Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano de las distintas piezas de maquinaria textil que se describen en el anexo de la presente orden y que son objeto de inscripción en el Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.   
En la tramitación del procedimiento se concedió trámite de audiencia al propietario y al ayuntamiento de Benilloba.  
En virtud de lo expuesto y haciendo uso de las facultades que me confiere el artículo 28 de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, del Consell, resuelvo:  
Primero. Inscripción  
Se inscriben en la Sección Tercera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano, con la categoría de Bienes de Relevancia Patrimonial, las distintas piezas de maquinaria textil que se describen en el anexo de la presente resolución.  
Segundo. Régimen de protección  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 53 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, estos elementos no podrán ser sometidos a tratamiento alguno, ni a cambio en el uso que de ellos se viniera haciendo, ni podrán ser disgregados, sin la autorización previa de conselleria competente en materia de cultura.   
DISPOSICIÓN FINAL  
Única  
La presente resolución entrará en vigor al día siguiente de su publicación en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
Valencia, 17 de septiembre de 2010.- La consellera de Cultura y Deporte: Trinidad María Miró Mira.  
Anexo  
Datos sobre los bienes objeto del expediente  
1. Telar manual de bajo lizo, con caja de volante y cárcolas (Telar manual de lanzadera volante)  
1.1. Descripción:  
Materia: maderas, hierro, sogas y cuero  
Medidas: altura 2'18 metros; anchura 3'10 metros; profundidad 2'00 metros.  
Técnica: telar manual con caja de volante y cárcolas.  
1.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: este tipo de telares se generalizaron en Inglaterra a partir de la segunda mitad del siglo XVIII, y posteriormente pasaron a Alcoi para tejer paños.  
Área de trabajo: abarca toda la Europa industrial durante los siglos XVIII y XIX  
Funcionalidad: está conservado tal y como era en 1964 cuando dejo de funcionar.  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
1.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: la madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad.  
2. Telar manual con caja de volante, máquina de ligar y arnés.  
2.1. Descripción:  
Materia: maderas, hierro, sogas y cuero  
Medidas: altura 3'03 metros; anchura 3'00 metros; profundidad 1'75 metros.  
Técnica: telar manual con caja de volante y cárcolas. Monta mediante un arnés la máquina de ligar que mediante cartonajes o tablillas perforadas de madera y clavijas, elige los portalizaroles que forman la calada para elaborar tejidos lisos de dos telas o para combinar colores y texturas de formas geométricas.  
2.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: no se puede realizar una datación exacta, aunque por las noticias que se tienen se puede estimar que las piezas más antiguas conservadas en el mismo tendrán alrededor de ciento cincuenta años.  
Área de trabajo: abarca toda la Europa industrial durante los siglos XVIII y XIX  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
2.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: la madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad. La estructura vertical e inmóvil (pilastras) se repusieron procedentes de un telar que se construyo en 1940.  
3. Prensa textil  
3.1. Descripción:  
Materia: maderas y hierro  
Medidas: altura 2'35 metros; anchura 1'14 metros; profundidad 0'68 metros.  
Técnica: prensa textil con tornillos de madera.  
3.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: según testimonios orales principios del siglo XVIII  
Área de trabajo: abarca toda la Europa industrial durante los siglos XVIII y XIX  
Funcionalidad: embalar los tejidos que se han de transportar.  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
3.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: la madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad, conservándose todas sus piezas originales.  
4. Torno para husos  
4.1. Descripción:  
Materia: maderas y hierro  
Medidas: altura 1'04 metros; anchura 1'04 metros; profundidad 0'22 metros.  
Técnica: torno para canillas o husos, dispone de una polea que gira mediante un manubrio. Simultáneamente el movimiento se transmite a otra polea torneada y pequeña que prolonga su eje para permitir que se inserte el huso para canillas.  
4.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: indeterminada   
Área de trabajo: abarca toda la Europa industrial durante los siglos XVIII y XIX  
Funcionalidad: con husos de madera se elaboran canillas, tanto para la urdimbre como para la trama de cualquier clase de tejido.  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
4.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: la madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad.  
5. Urdidor manual horizontal, cilíndrico o de bota  
5.1. Descripción:  
Materia: madera, acero y cuero  
Medidas:   
- Plegador: altura 1'17 metros; anchura 3'00 metros; profundidad 0'60 metros.  
- Cilindro: altura 1'17 metros; anchura 2'65 metros; profundidad 1'46 metros.  
- Porta- husos: altura 1'95 metros; anchura 2'91 metros; profundidad 1'24 metros.  
Técnica: permite urdir cualquier tipo de tejido.  
5.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: el urdidor y el cilindro datan del año 1955, se desconoce la del porta-husos  
Área de trabajo: presente en todas las circunscripciones industriales textiles, hasta nuestros días.  
Funcionalidad: elaboración de la urdimbre  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
5.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: la madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad.  
6. Urdidera manual plana de clavijas o estacas  
6.1. Descripción:  
Materia: madera y hierro  
Medidas:   
- Pilastras: altura 1'82 metros; sección: 11 cm. por 7 cm.; sección del pie de la pilastra derecha: 17'5 cm por 60 cm. por 6'5 cm.; sección del pie de la pilastra izquierda: 11 cm. por 58 cm. por 7'5 cm.  
- Travesaños: longitud 4'59 metros; sección del superior 6 cm. por 8 cm.; sección del inferior 6'5 cm. por 8'5 cm.  
- Estacas: longitud 27 cm.   
- Guía porta-hilos y mango: longitud 61 cm. y 12 cm. respectivamente.  
Técnica: Proceso por el que se disponen los hilos que forman la urdimbre de un tejido. Este tipo de urdidera es el primero que se usó para grandes piezas.  
6.2. Datos histórico-artísticos:  
Cronología: S. XVIII - XIX.  
Área de trabajo: Abarcaba a toda la Europa industrial hasta finales del s. XVIII cuando fue sustituido por el urdidor de cilindro.  
Funcionalidad: elaboración de la urdimbre.  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: Formaba parte de un taller artesanal textil correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
6.3. Estado de conservación:  
Condición: en perfectas condiciones para su uso.  
Partes que falta: completo  
Restauraciones: Se han repuestos dos estacas que faltaban. La madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad, las partes metálicas se han limpiado y tratado con aceite antióxido.  
7. Torno número I: torno manual para encanillar, de polea motriz plana y devanadera.   
7.1 Descripción.   
Materia torno: madera, hierro, cuero y soga  
Medidas:  
- Banco: 132 cm. x 19'9 cm. x 3'3 cm.; Patas: 20 cm.   
- Polea motriz: diámetro interior, 66 cm.; diámetro exterior, 67 cm.; anchura de la hoja 10 cm. x 0'5 cm. de grosor; número de radios, 8. El eje sobre el que gira mide le longitud 24 cm. y de diámetro 1'2 cm. aproximadamente. La unión del citado eje con el manubrio está formada por una pieza prismática de 12 cm. de longitud y de 0'7 cm. de lado, que al quebrarse mediante dos ángulos rectos, presenta la forma simbólica de una "Z", formando el otro extremo el manubrio, de 12 cm. de largo y 1'2 cm. de diámetro; esta pieza es de hierro de forja, como anteriormente se recoge. Pilares : 47 cm. x 6'3 cm. x 3'6 cm.  
- Polea torneada porta-canillas: de 7 cm. de longitud y de 4 cm. de diámetro; presenta tres estrías torneadas concéntricas de diámetros variables de 2'42 cm., 1'8 cm. y de 1'63 cm. aproximadamente. Su eje de hierro de forja mide 28 cm. de largo 1 cm. de diámetro. Pilares: 17 cm. x 4'5 cm. x 3'5 cm  
- Ejes poleas: distancia entre ambos: 1 metro.  
- Armazón de la devanadera: altura, 53 cm.; diámetro superior, 36 cm. y el inferior, 47 cm. Lo que permite colgar las madejas sobre su armazón troncocónico de caña. Gira sobre el eje de hierro de forja, de 94 cm. de altura y de 0'9 cm. de diámetro, que se sustenta sobre un pie en forma de cruz griega, también original, de madera de pino.  
Técnica: encanillar es un proceso básico para que la urdimbre o la trama, se dispongan en las canillas para urdir o tejer. En ambos casos las distintas fibras hiladas -seda, lino, lana, algodón (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintéticas, mixtas, etc. que están dispuestas en madejas, conos u ovillos se pasan a las canillas.  
7.2. Datos histórico-artísticos.  
Cronología: el nivel técnico para estas máquinas se consigue en el siglo XI (Iradiel, 2007). Con estos tornos se encanillaban las urdimbres y las tramas con las que se tejían las lonas para las velas que aparejaban las naves castellanas y portuguesas que, a finales del siglo XV, propiciaron la Era de los Descubrimientos.   
El torno de poleas para hilar, el torno para devanar y el telar para tejidos anchos, son las tres máquinas manuales que siempre han estado juntas desde el siglo XI, que es cuando aparecen en la Europa occidental; junto a la mediterránea urdidera plana, vertical de estacas o clavijas, con la que ya urdían los griegos, los romanos, los iberos, etc. para sus telares verticales para tejidos estrechos.   
Se constata que éste ha estado en Benilloba (Blanes, 1773; Julià, 2004), inscrita en la circunscripción industrial de Alcoi, pionera de la industrialización en España, desde el segundo tercio del siglo XVIII (García /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos tornos para encanillar son comunes en todos los establecimientos fabriles textiles: primero los de hoja ancha en su polea motriz; luego los de polea acanalada, cuando los carpinteros disponen de tornos para acanalar.   
Área de trabajo: los tornos para «el devanar sencillo» son propios de las circunscripciones textiles más avanzadas para encanillar la urdimbre y la trama en las canillas. El área de trabajo de estas máquinas se circunscribe, desde el siglo XI, a las regiones donde la actividad textil para los tejidos anchos se convirtió en su industria básica, fundamento de toda industrialización posterior (J. Clayburn, 1965), según se ha expuesto anteriormente. Estos estuvieron funcionando desde 1754, hasta los primeros años de la segunda mitad del pasado siglo (Julià, 1994; 2004/2005).   
Funcionalidad: a los elementos originales que se han conservado, tras su restauración, se han integrado las incorporaciones de aquellos elementos o piezas que faltaban, respetando la naturaleza de estas máquinas: aspectos formales, constructivos, funcionales, económicos,   
Lugar del hallazgo : Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: Formaba parte de un taller artesanal textil correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
7.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfecto estado para su uso.  
Partes que faltan: completo.  
Restauración: se ha incorporado un banco sustentador, un radio que le faltaba a la polea motriz y una de las cuatro patas del torno.  
8. Torno número II: Torno manual para encanillar, de polea motriz plana y devanadera.  
8.1. Descripción.   
Materia: madera y hierro de fundición.  
Medidas:  
- Banco: 105 cm. x 24 cm. x 11 cm.; Patas: 19 cm.  
- Polea motriz: longitud de los radios 35 cm. Pilares: 62'8 cm. x 7 cm. x 3 cm.  
- Polea porta-canillas: 7 cm. de longitud y de diámetro exterior de 3'6 cm., torneado con tres estrías de igual diámetro de 2'52 cm. aproximadamente y con su eje de hierro de forja de 21'5 cm. de longitud y de 0'8 cm. de diámetro. Pilares: 30 cm.x 4'5cm x 3'5 cm.   
- Eje: 28 cm. de longitud y de 1'15 cm. de diámetro, se quiebra en ángulo recto formando una lámina semicircular de 11 cm. de arco y de 0'4 cm. de sección, que a su vez se quiebra, también en ángulo recto, para terminar con el manubrio de 11 cm. de longitud y de 1'15 cm. de diámetro, aproximadamente.   
- Devanadera: pie: 1'5 cm. de altura y de 25 cm. de diámetro; eje original de hierro de forja: 71 cm. de altura y 1'2 cm. de diámetro; armazón: altura 53 cm., 43 cm. de diámetro superior y 54 cm. de diámetro inferior.   
Técnica: Encanillar es un proceso básico para que la urdimbre o la trama, se dispongan en las canillas para urdir o tejer. En ambos casos las distintas fibras hiladas -seda, lino, lana, algodón (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintéticas, mixtas, etc. que están dispuestas en madejas, conos u ovillos se pasan a las canillas.  
Estos tornos para encanillar son comunes en todos los establecimientos fabriles textiles: primero los de hoja ancha en su polea motriz; luego los de polea acanalada, cuando los carpinteros disponen de tornos para acanalar.   
Por los testimonios orales, tanto los tornos de polea ancha como los de polea acanalada han permanecido desde hace más de 100 años en Benilloba.  
8.2. Datos histórico-artísticos.  
Cronología: El nivel técnico para estas máquinas se consigue en el siglo XI (Iradiel, 2007).  
Área de trabajo: Los tornos para «el devanar sencillo» son propios de las circunscripciones textiles más avanzadas para encanillar la urdimbre y la trama en las canillas. El área de trabajo de estas máquinas se circunscribe, desde el siglo XI, a las regiones donde la actividad textil para los tejidos anchos se convirtió en su industria básica, fundamento de toda industrialización posterior (J. Clayburn, 1965).  
En Benilloba, estos tornos para encanillar, estuvieron funcionando desde 1754, hasta los primeros años de la segunda mitad del pasado siglo (Julià, 1994; 2004/2005). Según los testimonios orales, el análisis de lo constructivo, de lo funcional y del contexto tecnológico, fue construido, al igual que los restantes de polea ancha, por carpinteros que tenían sus talleres en Alcoi y en Benilloba, durante los siglos XVIII y XIX (García Payà, 1989).   
Funcionalidad: Tras ser restaurados mantienen su funcionalidad  
8.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfectas condiciones para su uso  
Partes que faltan: completo   
Restauraciones: sustitución del banco sustentador y de un radio. La madera se ha tratado con líquidos insecticidas de gran penetrabilidad, las parte metálicas se han limpiado y tratado con aceite antióxido.  
9. Torno número III: torno manual para encanillar, de polea motriz acanalada y soporte para un cono de hilo.  
9.1. Descripción.  
Materia: madera, hierro, acero, cuero y cuerda sintética.  
Medidas:  
- Polea motriz: diámetro interior de la circunferencia, 58 cm., del exterior 66 cm., anchura 4 cm., grosor entre 3'6 cm. y 4 cm., de la garganta, 1'5 cm. y de sus cuatro radios 29 cm. x 7'6 cm. x 4 cm.   
- Banco: 114 cm. x 22 cm. x 6 cm.; patas, 27 cm.  
- Pilares: de la polea motriz: 50 cm. x 7'5 cm. x 3'5 cm.;   
- Polea porta-canillas: longitud, 5'56 cm., circunferencia exterior, 3'7 cm. Presenta tres estrías de igual circunferencia de 2'63 cm. Pilares : 24 cm. x 4 cm. x 3'5 cm.  
- Distancia entre los ejes de las dos poleas, 79 cm.  
Técnica: Encanillar es un proceso básico para que la urdimbre o la trama, se dispongan en las canillas para urdir o tejer. En ambos casos las distintas fibras hiladas -seda, lino, lana, algodón (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintéticas, mixtas, etc. que están dispuestas en madejas, conos u ovillos se pasan a las canillas.  
Estos tornos para encanillar son comunes en todos los establecimientos fabriles textiles: primero los de hoja ancha en su polea motriz; luego los de polea acanalada, cuando los carpinteros disponen de tornos para acanalar.   
Por los testimonios orales, tanto los tornos de polea ancha como los de polea acanalada han permanecido desde hace más de 100 años en Benilloba.  
9.2. Datos histórico-artísticos.  
Cronología: el nivel técnico para estas máquinas se consigue en el siglo XI (Iradiel, 2007). Con estos tornos se encanillaban las urdimbres y las tramas con las que se tejían las lonas para las velas que aparejaban las naves castellanas y portuguesas que, a finales del siglo XV, propiciaron la Era de los Descubrimientos.   
El torno de poleas para hilar, el torno para devanar y el telar para tejidos anchos, son las tres máquinas manuales que siempre han estado juntas desde el siglo XI, que es cuando aparecen en la Europa occidental; junto a la mediterránea urdidera plana, vertical de estacas o clavijas, con la que ya urdían los griegos, los romanos, los iberos, etc. para sus telares verticales para tejidos estrechos.   
Se constata que éste ha estado en Benilloba (Blanes, 1773; Julià, 2004), inscrita en la circunscripción industrial de Alcoi, pionera de la industrialización en España, desde el segundo tercio del siglo XVIII (García /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos tornos para encanillar son comunes en todos los establecimientos fabriles textiles: primero los de hoja ancha en su polea motriz; luego los de polea acanalada, cuando los carpinteros disponen de tornos para acanalar.   
Área de trabajo: los tornos para «el devanar sencillo» son propios de las circunscripciones textiles más avanzadas para encanillar la urdimbre y la trama en las canillas. El área de trabajo de estas máquinas se circunscribe, desde el siglo XI, a las regiones donde la actividad textil para los tejidos anchos se convirtió en su industria básica, fundamento de toda industrialización posterior (J. Clayburn, 1965), según se ha expuesto anteriormente. Estos estuvieron funcionando desde 1754, hasta los primeros años de la segunda mitad del pasado siglo (Julià, 1994; 2004/2005).   
Funcionalidad: a los elementos originales que se han conservado, tras su restauración, se han integrado las incorporaciones de aquellos elementos o piezas que faltaban, respetando la naturaleza de estas máquinas: aspectos formales, constructivos, funcionales, económicos,  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
9.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfecto estado para su uso.  
Partes que faltan: completo.  
10. Torno número IV: torno manual para encanillar, de polea motriz acanalada y devanadera.   
10.1. Descripción.  
Materia: madera, hierro, cuero y soga  
Medidas:  
- Banco: 114 cm. x 22'4 cm. x 3'6 cm.; patas, 29 cm., aproximadamente de altura.  
- Pilares porta-polea para las canillas: 20 cm. x 3'5 cm. x 3'5 cm.  
- Polea motriz: 57 cm. del diámetro interior; 68 cm. del diámetro exterior; 6 cm. de grosor; 3'1 cm. de anchura y de acanaladura 2 cm. Los cuatro radios tienen, 34 cm. x 7 cm. x 3 cm.. Pilares: 47'3 cm. x 7'5 cm. x 3'5 cm.. Eje 18 cm. de longitud por 1'2 cm. de diámetro; 10 cm. de longitud por 1'21 cm., en su sección intermedia; y de 14 cm. de longitud por 1'27 cm. de diámetro, en la parte del manubrio que termina por conformar los tres segmentos en forma simbólica de una "Z".  
- Polea torneada porta- canillas: cilindro acanalado, longitud 6'2 cm.; diámetro exterior, 3'83 cm.; de los tres canales: 1'66 cm., 1'7 cm., 2'6 cm.: eje, longitud 25 cm. y de su diámetro 0'7 cm.; láminas de haya (4), encoladas en la parte inferior del banco y fijadas mediante espárragos cilíndricos de madera: 15 cm. x 3 cm. x 1'3 cm.  
- Distancia entre los ejes de ambas poleas, 78 cm.  
- Devanadera: pie: 15 cm. x 14 cm. x 10 cm.; eje: altura 78'5 cm. y de sección de la parte cilíndrica 0'83 cm. La altura del eje está calculada sobre una base prismática de 22'5 cm. x 1'33 cm. de lado; armazón: 52 cm. de altura, 57 cm. de diámetro inferior y de 35 cm. del diámetro superior.  
Técnica: encanillar es un proceso básico para que la urdimbre o la trama, se dispongan en las canillas para urdir o tejer. En ambos casos las distintas fibras hiladas -seda, lino, lana, algodón (Joaquín Ribera, 1887: VIII-XXXIX), sintéticas, mixtas, etc. que están dispuestas en madejas, conos u ovillos se pasan a las canillas.  
10.2. Datos histórico-artísticos.  
Cronología: el nivel técnico para estas máquinas se consigue en el siglo XI (Iradiel, 2007). Con estos tornos se encanillaban las urdimbres y las tramas con las que se tejían las lonas para las velas que aparejaban las naves castellanas y portuguesas que, a finales del siglo XV, propiciaron la Era de los Descubrimientos.   
El torno de poleas para hilar, el torno para devanar y el telar para tejidos anchos, son las tres máquinas manuales que siempre han estado juntas desde el siglo XI, que es cuando aparecen en la Europa occidental; junto a la mediterránea urdidera plana, vertical de estacas o clavijas, con la que ya urdían los griegos, los romanos, los iberos, etc. para sus telares verticales para tejidos estrechos.   
Se constata que éste ha estado en Benilloba (Blanes, 1773; Julià, 2004), inscrita en la circunscripción industrial de Alcoi, pionera de la industrialización en España, desde el segundo tercio del siglo XVIII (García /Aracil/Cerdà, 1980; Forner, 1989; Bañó, 1997; SIGMA, 1974). Estos tornos para encanillar son comunes en todos los establecimientos fabriles textiles: primero los de hoja ancha en su polea motriz; luego los de polea acanalada, cuando los carpinteros disponen de tornos para acanalar.   
Área de trabajo: los tornos para «el devanar sencillo» son propios de las circunscripciones textiles más avanzadas para encanillar la urdimbre y la trama en las canillas. El área de trabajo de estas máquinas se circunscribe, desde el siglo XI, a las regiones donde la actividad textil para los tejidos anchos se convirtió en su industria básica, fundamento de toda industrialización posterior (J. Clayburn, 1965), según se ha expuesto anteriormente. Estos estuvieron funcionando desde 1754, hasta los primeros años de la segunda mitad del pasado siglo (Julià, 1994; 2004/2005).   
Funcionalidad: a los elementos originales que se han conservado, tras su restauración, se han integrado las incorporaciones de aquellos elementos o piezas que faltaban, respetando la naturaleza de estas máquinas: aspectos formales, constructivos, funcionales, económicos,   
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
10.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfecto estado para su uso.  
Partes que faltan: completo.  
11. Elemento V: carro para transportar plegadores.  
11.1. Descripción.  
Materia: madera de pino para las traviesas y los refuerzos de la caja del carro. El eje es de acero, al igual que los dos tornillos que lo fijan; y de cerezo son sus dos ruedas macizas.   
Medidas:  
- Ruedas: diámetro 19'5 cm. y grosor 5'5 cm.  
- Caja: 92 cm. x 26 cm.   
- Largueros: 92 cm. x 6 cm. x 5'4 cm.   
- Traviesa: 26 cm. x 9 cm. x 2'5 cm.; refuerzos 43 cm. x 6'3 cm. x 2'9 cm.   
- Eje: longitud 41 cm. y diámetro 1'48 cm.   
- Bastidor: 41 cm. x 9'5 cm. x 6 cm.; refuerzo 41 cm. x 9'5 cm. x 3 cm.  
Técnica: eran utilizados para trasladar los plegadores llenos de urdimbre desde el plegado de la urdidera hasta los telares  
11.2. Datos histórico-artísticos.   
Cronología: máquinas que están ligadas a pesados plegadores y a la especialización del urdido, que aparecen con las urdideras de «tambor» o «bota» horizontales, a principios del siglo XIX, en las circunscripciones textiles de España.  
Área de trabajo: abarca la Europa occidental, en todas sus circunscripciones textiles que han tenido urdideras y telares para tejidos anchos.  
Funcionalidad: mantienen toda su funcionalidad  
Lugar del hallazgo: procede de un antiguo taller de Benilloba, donado al actual propietario en el año 1990   
Contexto del hallazgo: Benilloba está inscrita en la circunscripción donde se elaboraban «tejidos anchos» que es donde se pueden encontrar este tipo de carros.  
11.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfectas condiciones para su uso  
Partes que faltan: completo   
Restauraciones: Todos los elementos son originales, sólo se ha incorporado un refuerzo de madera de pino al soporte del eje.  
12. Elemento VI: banco para costuras.  
12.1. Descripción.   
Materia: madera  
Medidas:  
- Banco: 137 cm. x 9'2 cm. x 4'2 cm., aproximadamente.  
- Patas: 30 cm. x 4'8 cm. x 2'5 cm..  
- Mástiles: 60 cm. x 4'4 cm. de diámetro. Distancia interior entre ellos, 117'5 cm., que era la luz máxima para las costuras de los tejidos que se cosían, sin cambiar el enganche de los mismos, para ampliar la costura, con un nuevo enganche, si era necesario.  
Técnica: Utilizados para cerrar los tejidos anchos para formar sacas, talegas, sacos, fundas para las almohadas y colchones. En especial, estos bancos para costuras son necesarios para remallar las orillas de los tejidos que necesitan fijar el ligamento entre la urdimbre y la trama en su unión extrema: velas, telones, cendales, jarcias, etc.  
12.2. Datos histórico- artísticos.  
Cronología: Son máquinas presentes desde que se aprendió a coser costuras mediante la utilización de un bastidor. La técnica manual de estos bancos para costuras irá desapareciendo a lo largo del siglo XIX con la generalización de la máquina de coser.   
Área de trabajo: estos bancos para las costuras, son propios de las circunscripciones textiles que merecen tal calificación y que, por serlo, han sido la base de la industrialización en nuestra sociedad (J. Clayburn La Force, 1965; R. García Payà, 1989). En Benilloba, junto a sus telares manuales para tejidos anchos, no podían faltar los bancos para costuras, abundantes en una circunscripción textil como, la que durante siglos, desarrolló la ciudad de Alcoy.  
Funcionalidad: completa.  
Lugar del hallazgo: Benilloba (Alicante)  
Contexto del hallazgo: formaba parte de un taller artesanal textil, correspondiente a la circunscripción industrial de Alcoi.  
12.3. Estado de conservación.  
Condición: en perfecto estado para su uso.  
Partes que faltan: completo.  
Restauraciones: Se han repuesto los dos mástiles cilíndricos en los que se enganchan los tejidos para coser las costuras. Se han incorporado dos piezas de forma prismática, como base en la que sustentar los dos pilares.  
Localización común para todos los bienes.  
Comunidad Autónoma Valenciana  
Plaza de l'Omet, 6- Benilloba (Alicante)  
Titular y poseedores: José Julià Serra y María I. Català Monllor



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML