Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 2445, del 08-02-1995 (1995/833775)

ANNEX normatiu al Decret 13/1995, de 10 de gener, del Govern valencià, Pla Director de Modernització del Regadiu de la Comunitat Valenciana, publicat al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2436, de 26 de gener de 1995.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc//1995/01/10/13/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   2445

Data del DOGV
:   08-02-1995

Secció del DOGV
:   DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   1995/833775

CVE


Data del document
:   10-01-1995

Organisme emissor
:   Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació

Tipus de document
:   Anunci

Anàlisi jurídica

ANNEX normatiu al Decret 13/1995, de 10 de gener, del Govern valencià, Pla Director de Modernització del Regadiu de la Comunitat Valenciana, publicat al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2436, de 26 de gener de 1995.   
PLA DIRECTOR DE MODERNITZACIO DEL REGADIU   
DE LA COMUNITAT VALENCIANA   
- I -  
OBJECTIUS, CRITERIS, DIRECTRIUS I PRIORITATS  
1. OBJECTIUS  
Els objectius del Pla Director de Modernització del Regadiu de la Comunitat Valenciana són els següents:  
- RENDIBILITZACIó EN L'úS DELS RECURSOS DISPONIBLES PER A REG, AMB EL FOMENT DE L'ESTALVI I L'INCREMENT DE L'EFICIèNCIA EN L'APLICACIó D'AQUEST.  
- ESTABLIMENT D'UNA ESTRATèGIA DE DEFENSA PER A PERíODES DE SEQUERA.  
- RECUPERACIó D'AQÜíFERS, TANT EN L'ASPECTE QUANTITATIU COM DE LA QUALITAT DE LES AIGÜES.  
- ASSEGURAR EL SUBMINISTRAMENT NECESSARI EN EL SISTEMA DE L'AQÜEDUCTE TAJO-SEGURA.  
- MODERNITZACIó DE LES INSTITUCIONS I ELS SISTEMES DE GESTIó I DISTRIBUCIó D'AIGUA PER A REG, RESPECTANT ELS DRETS ADQUIRITS.  
- CONEIXEMENT INTEGRAL DEL REGADIU VALENCIà.  
2. HIPòTESIS I CRITERIS D'ACTUACIó  
\* Les hipòtesis en què es basa aquest Pla Director del Regadiu Valencià són les que es preveuen en el Pla Hidrològic Nacional, en les Bases per a la Política Hidràulica de la Comunitat Valenciana i en el Pla Director de Sanejament i Depuració de la Comunitat Valenciana.  
\* El criteri bàsic és el d'escometre el procés necessari de modernització del regadiu des d'una estratègia fonamentalment empírica que ens conduïsca, segons els resultats, a una redefinició del sistema hidràulic en concordància amb les transformacions a què s'arribe.  
Atesa la complexitat, la tradició i la superposició de diferents sistemes de gestió i distribució, sembla més operatiu treballar des d'aquesta perspectiva, que, òbviament, no està exempta ni en contradicció amb el coneixement científic de les metes desitjables. Però si la hidràulica és una ciència essencialment empírica, el criteri d'actuació que s'ha d'aplicar ens sembla que també ho ha de ser. Amb això pensem que, no solament fugim de plantejaments tecnocràtics, sinó que podrem obviar possibles batalles polítiques o legals amb efectes paralitzants, en general, i ens adaptem millor a la mentalitat dels regants, que en definitiva són i han de seguir sent els principals protagonistes en un tema tan delicat.  
\* Un segon criteri bàsic és el de treballar amb la vista posada en el Pla Hidrològic Nacional, de manera que aquesta modernització del regadiu valencià servisca per a accelerar-ne tant com es puga la posada en marxa, i perquè, quan açò passe, siga més fàcil i més ràpida la connexió i l'ús de les noves fonts de subministrament que s'hi preveuen.  
\* S'ha de ressaltar també que aquest pla no preveu l'expansió del regadiu sinó la consolidació de l'actual i, en tot cas, tan sols la substitució de superfícies regables en aquelles àrees en què l'expansió urbana o industrial vagen ocupant sòl agrícola. Si es produira algun tipus d'increment del regadiu, no pensem que supere el que es preveu en el PHN i tindria lloc en la província de Castelló, tal com allí s'expressa.  
3. DIRECTRIUS D'ACTUACIó  
A fi d'assolir els objectius esmentats abans, les cinc grans línies d'actuació previstes són les següents:  
- MODERNITZACIó DE REGADIUS HISTòRICS I TRADICIONALS.  
- INCREMENT DE LA CAPACITAT D'EMBASSAMENT.  
- INCREMENT DE LA SUPERFíCIE AMB REG LOCALITZAT.  
- NOVES FONTS DE RECURSOS: AIGÜES RESIDUALS, NOUS SONDATGES I DESSALINITZACIó.  
- MILLORA DE LA GESTIó.  
Caldria afegir a aquestes totes les obres i actuacions conduents a assegurar el subministrament i bon funcionament del sistema Tajo-Segura pel que fa a la Comunitat Valenciana, si més no quant als objectius que la Llei 21/1971 preveu per a la primera fase.  
A l'efecte d'aclarir el que s'ha exposat anteriorment, comentem breument cada una de les línies d'actuació.  
3.1 MODERNITZACIó DE REGADIUS HISTòRICS I TRADICIONALS  
Les actuacions en aquests grans perímetres de reg pretenen no sols l'estalvi hídric -via rehabilitació d'infraestructures fonamentalment- sinó també la racionalització en la distribució i la pràctica del reg.  
La complexitat i la varietat dels diferents sistemes que han anant desenvolupant-se al llarg del temps obliga a actuacions específiques i diferenciades en cada un d'ells.  
En una bona part ja s'han mamprés en els últims anys accions en aquest sentit, en especial en els de la província de Castelló. No obstant això, pensem que és en aquesta línia d'actuació en la que major estalvi hídric es pot aconseguir, si bé seran les que comporten majors inversions.  
Insistim sobre la necessitat de dur a terme aquest procés amb el major respecte als drets adquirits i amb la intenció que siguen els mateixos regants els qui es doten de noves formes d'organització i gestió compatibles amb les seues tradicions.  
Es tracta, doncs, d'un procés de rehabilitació, delicat, costós, però necessari, que pot comportar un estalvi d'aigua important, alhora que preserve el valor cultural que posseïxen aquests regadius.  
Es preveuen actuacions en unes 113.000 hectàrees, totes regables amb aigües superficials.  
3.2 INCREMENT DE LA CAPACITAT D'EMBASSAMENT  
Amb aquestes actuacions, es pretén la realització d'embassaments d'entre 50.000 a 300.000 metres cúbics -en línia amb el que està fent la CAPA- de manera que en cada zona o unitat d'actuació es millora la seguretat del subministrament, aprofitant al màxim les precipitacions i/o incrementant el confort del regant (eliminació de regs nocturns), alhora que en molts casos es facilita la implantació del reg localitzat.  
No es tracta, doncs, de la construcció de grans embassaments, cosa que és competència de les confederacions i la finalitat de la qual va més enllà de l'ús de l'aigua per a reg, encara que, òbviament, en aquelles zones en què açò vaja a ocòrrer es preveu la connexió a aquells dels sistemes de regadiu que puguen beneficiar-se'n.  
Serà de gran interés aprofitar els períodes de tardor-hivern, en què les demandes són menors, per a omplir els embassaments de manera que puguen contribuir a la creació d'una reserva que s'utilitzarà en primavera i estiu.  
El Pla preveu un increment de la capacitat d'embassament xifrat en 52 hectòmetres cúbics, 43 dels quals s'obtindran en l'horitzó 2002.  
3.3 INCREMENT DE LA SUPERFíCIE DE REG LOCALITZAT  
Amb una experiència suficient d'utilització en la Comunitat Valenciana, el reg localitzat representa per a una bona part dels nostres regadius l'alternativa més racional de l'ús d'aigua per a reg, en especial en conreus llenyosos i en horticultura d'exquisitesa.  
La seua contribució a la millora de l'eficiència, a la menor contaminació dels aqüífers i al confort dels regants fa que aquesta siga, malgrat el seu cost, una de les línies fonamentals de la modernització dels nostres regadius.  
La seua importància com a element de vertebració i per a facilitar la necessària reforma estructural del nostre minifundi advoquen encara més en favor d'aquesta línia d'actuació.  
El Pla Director preveu la hipòtesi de la implantació de reg localitzat en 169.340 hectàrees. En els pròxims sis anys es durà a terme aquesta implantació en 76.445 hectàrees.  
3.4 NOVES FONTS DE RECURSOS  
Les actuacions en aquest apartat es concreten en tres grans grups:  
a) Noves captacions d'aigües subterrànies  
Encara que no són d'esperar grans quantitats de nous recursos a través d'aigües subterrànies, el Pla Director preveu la possibilitat d'obtenir uns 280 hectòmetres cúbics a través d'aquesta línia, de manera compatible amb la recuperació dels aqüífers actuals.  
La situació d'aquestes aigües es troba molt limitada geogràficament i la seua finalitat fonamental radica en aconseguir un sistema de reserva que s'utilitzaria només en moments de sequera, si bé en alguns casos podrà usar-se per a redotar zones insuficientment dotades en l'actualitat.  
Les actuacions en recuperació d'aqüífers sobreexplotats o amb problemes d'intrusió marina permetran també un lleuger marge de maniobra pel que fa al cas.  
b) Reutilització d'aigües residuals  
Línia en què es té, així mateix, una certa experiència, que permetrà esquivar els problemes tècnics i de distribució temporal que, en ocasions, comporta aquest tipus d'actuació.  
L'elevat grau de compliment del Pla Director de Sanejament i Depuració, que du a terme la COPUT, fa que en els propers anys siga possible disposar de fins a uns 250 hectòmetres cúbics (140 hm3 més dels utilitzats en l'actualitat) d'aquesta font de subministrament.  
Lògicament, aquesta utilització està limitada a les proximitats de les grans zones urbanes. En alguns casos, com el de l'àrea metropolitana de València, poden constituir-se en un element d'enorme importància.  
c) Dessalinització  
La utilització d'aquestes tecnologies, de previsible disminució de cost en els pròxims anys, permet pensar en diferents tipus d'actuacions segons que es tracte d'utilitzar aigües marines o aigües salitroses.  
La major incidència d'açò és previsible que es localitze en la província d'Alacant, on si les confederacions respectives duen a terme les plantes previstes a fi de dedicar-ne l'ús al proveïment urbà (atés el cost), és podrà suportar la desviació de l'estalvi subsegüent al regadiu.  
Pel que fa a aigües salitroses, les actuacions en estudi són de baix volum, aptes per a explotacions o xicotetes comunitats de regants els conreus de les quals permeten suportar el cost d'aquestes aigües.  
3.5 MILLORA DE LA GESTIó  
Aquesta línia d'actuació és de vital importància, ja que a pesar del seu cost, relativament menor, es poden esperar d'ella estalvis importants i reducció de costos de gestió també important, especialment en les comunitats de regants històriques i tradicionals.  
Les tecnologies de telecomandament i la informàtica poden ser instruments de gran eficàcia en aquest punt.  
Un altre aspecte positiu que es pot derivar d'aquesta línia és la reorganització en comunitats generals d'usuaris de gran dimensió, en les quals se situarien, sense necessitat de perdre la seua identitat, les nombrosíssimes xicotetes comunitats de regants existents en l'actualitat, cosa que permetria, a més a més, la legalització, conformement amb la Llei d'Aigües vigent, de les també nombroses societats de reg (SAT, cooperatives, etc.) que al seu dia no es van acollir a la Llei d'Aigües i a les quals, atesa la complexitat del procés, hui els resulta molt difícil adaptar-se a la llei esmentada.  
Amb aquesta finalitat, s'ha disposat un capítol estimatiu en aquest pla director segons diferents hipòtesis per a cada una de les zones.  
3.6 L'AQÜEDUCTE TAJO-SEGURA  
L'aqüeducte Tajo-Segura hauria de proporcionar en la província d'Alacant a les aproximadament 30.000 hectàrees que se'n proveïxen exclusivament i a les altres 30.000 hectàrees que tenen dret a redotar-se d'aquell, un volum anual d'uns 125 hectòmetres cúbics. Les necessitats per a tot el territori de la Comunitat Valenciana i de la regió de Múrcia, previstes en la primera fase en la Llei 21/1971 i legislació complementària, és a dir, per a 149.253 hectàrees, es calculen en 385 hectòmetres cúbics a l'any.  
No obstant això, des de la posada en funcionament i malgrat que les inversions posttransvasament s'estimen en prop de 70.000 milions de pessetes d'inversió pública i més de 72.000 milions d'inversió privada, les aportacions mai no han arribat a la xifra prevista i, cosa encara més greu, han anat en ordre decreixent en els últims anys.  
El 90 per cent de la superfície cultivada en les zones regables del transvasament es troba ocupada per cítrics, fruiters i hortalisses, els quals conformen una agricultura moderna i amb tecnologia avançada que, amb recursos hídrics suficients, pot tenir una posició ferma davant els criteris de liberalització comercial plantejats en els acords del GATT.  
En conseqüència, tant la Generalitat Valenciana, a través de la CAPA i la COPUT, com el govern de la regió de Múrcia, per mitjà de la Conselleria d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, han elaborat una sèrie d'estudis i informes, que han estat elevats al MOPU, en els quals s'analitzen les possibles causes i es proposen una sèrie d'actuacions al respecte, tant sobre la gestió dels recursos i les normes d'explotació en la capçalera del sistema hidrològic Tajo-Segura, com sobre algunes infraestructures que permetrien una reorganització de les fonts de proveïment de les demandes en l'Alt Tajo.  
4. PRIORITATS  
El Pla Director de Regadius de la Comunitat Valenciana preveu la seua realització en dos horitzons temporals que, no obstant establir-se de manera flexible, servixen de referència, en especial a l'efecte de les dotacions pressupostàries consegüents:  
a) Horitzó 2002  
b) Horitzó 2012  
Pel que fa a la priorització de les actuacions, els criteris per a dur-les a terme, sempre que la realitat de cada cas ho permeta, són els següents:  
a) Obres i actuacions que impliquen major estalvi i eficiència en l'ús de l'aigua per a reg.  
b) Obres i actuacions que suposen una millor defensa estratègica contra l'estacionalitat i els períodes de sequera.  
c) Obres i actuaciones que permeten la recuperació d'aqüífers, tant en quantitat com en qualitat dels recursos.  
d) Obres i actuacions que incrementen els recursos disponibles.  
e) Obres i actuacions que faciliten les transferències interzones.  
f) Obres i actuacions que preparen la connexió al PHN.  
g) Nous regadius.  
- II -  
PLA GENERAL D'ACTUACIONS  
1. ZONIFICACIó  
El Pla s'estructura segons les tres conques hidrogràfiques que hi ha en la Comunitat Valenciana, la participació territorial de la qual o la seua importància dins de cada una d'elles és la que s'expressa en el quadre següent, extret del document de bases per a la política hidràulica de la Generalitat Valenciana.  
 C.H. C.H. C.H.  
COMUNIDAD VALENCIANA EBRE XúQUER SEGURA   
% del territori a la conca 3'5 91'3 5'2  
% de participació a la conca 1'0 49'6 7'0  
Dins de cada una de les conques, el territori objecte del Pla es distribuïx en zones d'acord amb el quadre següent:  
 ZONA DENOMINACIó N RE. h   
 1 Plana de Vinaròs 10.133  
 2 Orpesa - Cabanes 3.844  
 3 Plana de Castelló - Millars 42.802  
 4 Palància - Les Valls 12.430  
 5 Conca del riu Túria 56.818  
 6 Conca del riu Xúquer 99.599  
 7 Conca del Serpis 16.867  
 8 Marina Alta 9.204  
 9 Marina Baixa 7.747  
 10 Zona Meridional d'Alacant 87.700  
 11 Vinalopó 29.908  
 12 Foia de Castalla 1.372  
 13 Muntanya d'Alacant 2.507  
 TOTAL 380.931  
   
Dins de cada zona aniran establint-se les unitats d'actuació, màxim nivell de detall que es preveu en el PDR, i sobre les quals es redactaran els projectes d'actuació sense perjudici que les obres en curs o projectades que concorden amb les seues directrius puguen ser objecte de licitació amb anterioritat.  
2. INVENTARI D'ACTUACIONS  
2.1 PLANA DE VINARòS  
La superfície regada en aquesta zona és de 10.133 hectàrees. Tota l'aigua de reg és subterrània i la textura del sòl, gravenca i, per tant, molt permeable.  
Llevat de determinats pous que pràcticament es troben junt al mar i si la pluviometria és normal en la zona, no hi ha problemes d'intrusió marina.  
S'hi diferencien, en aquesta zona, dues subzones agrícoles: una de tradicional, com és l'àrea de Benicarló (on abunda l'horticultura), i una altra de citrícola, de nova implantació (Vinaròs, San Jorge), on hi ha un percentatge de reg localitzat important i on la dimensió de les parcel·les d'explotació és alta respecte a la mitjana provincial.  
És una zona on no hi ha tradició en la gestió en comú de l'aigua, per haver molts pous de propietaris individuals.  
A fi de prevenir la sobreexplotació dels aqüífers i que avance terra endins la intrusió marina, s'hauria d'explotar preferentment l'aqüífer de la zona nord i conservar l'aqüífer de la Plana, i alhora intentar aprofitar les avingudes d'aigua del riu de la Sénia per a disminuir les extraccions subterrànies.  
Les actuacions que es proposen són les següents:  
- Construcció d'un assut en el riu de la Sénia, més avall de les preses actuals per als regadius existents, i conducció, mitjançant un canal, a les basses de què disposa la CAPA (amb una capacitat d'1.500.000 m3) a fi d'aprofitar les avingudes d'aquest riu.  
- Arribar a la xifra d'un 60 per cent de superfície amb reg localitzat.  
- Creació de comunitats de regants, millorant la gestió de l'aigua, i una comunitat general d'usuaris.  
- Construcció de dues basses de 100.000 metres cúbics, perquè les comunitats de regants puguen millorar la gestió de l'aigua.  
- Aprofitament de les aigües depurades de PeÑíscola-Benicarló-Vinaròs.  
- Realització de sondatges.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:   
 MILIONS  
 DE PTA  
- Assut i conduccions a basses 100  
- Implantació de reg localitzat en 6000 h 3.000  
- Creació i gestió de comunitats de regants 90  
- Construcció de dues basses de 100.000 m3 200  
- Aprofitament de 5,25 hm3 de les aigües  
 depurades de PeÑíscola, Benicarló i Vinaròs 525  
- Realització de sondatges 80  
- TOTAL 3.995  
2.2 ORPESA-CABANES  
La superfície regada en aquesta zona és de 3.844 hectàrees i tota l'aigua de reg és d'origen subterrani.  
En aquesta plana existix el problema de salinitat per intrusió marina, qu es concentra a hores d'ara en els pous de la desembocadura del riu Xinxilla (Orpesa).  
També hi ha hagut un increment de nous regadius amb la implantació dels cítrics i la utilització del sistema de reg localitzat.  
Igual que ha ocorregut en la plana de Vinaròs, atés que són noves transformacions, no hi ha tradició en la gestió en comú de l'aigua de reg, si bé les dimensions de les parcel·les són grans respecte a la mitjana provincial.  
En aquesta plana confluïxen dos aqüífers, el propi de la plana i el de la zona nord, amb el límit entre ambdós en la línia Alcalà-Torreblanca.  
La solució d'aquesta zona passa per evitar la sobreexplotació de l'aqüífer de la plana Orpesa-Cabanes, per a la qual cosa calen aportacions exteriors.  
La Conselleria ha realitzat sondatges d'investigació en la línia Alcalà-Torreblanca, però els resultats no han estat satisfactoris. Per tant, sense abandonar aquesta línia de recerca d'altres aqüífers, a fi de garantir l'estabilitat d'aquest regadiu, cal portar aigua d'altres conques o sistemes.  
Les actuacions que es proposen són les següents:  
- Necessitat d'aportacions superficials exteriors, del riu Ebre o bé d'altres aqüífers, a fi de suprimir l'explotació dels pous de la costa amb problemes d'intrusió marina.  
- Arribar a la xifra d'un 75 per cent de la superfície amb reg localitzat.  
- Realitzar recàrrega artificial de l'aqüífer.  
- Aprofitament d'aigües residuals d'Orpesa i Torreblanca.  
- Realització de sondatges d'investigació.  
- Construcció de dues basses de 100.000 metres cúbics.  
- Creació de comunitats de regants.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 3.000 h 1.500  
- Aprofitament de 3 hm3 de les aigües  
 depurades d'Orpesa i Torreblanca 300  
- Construcció de dues basses de 100.000 m3 200  
- Realització de sondatges 60  
- Canal o col·locació de tubs aportació recursos externs 300  
- Creació i gestió de comunitats de regants 45  
- TOTAL 2.405  
2.3 PLANA DE CASTELLó - ALT MILLARS  
2.3.1 Problemàtica  
a) Zona regada amb aprofitament d'aigües superficials  
La superfície regada amb aigües superficials és d'unes 10.000 hectàrees, aprofitant les aigües del riu Millars, la rambla de la Viuda i el riu Veo, que reguen els termes municipals de Castelló de la Plana, Vila-real, Burriana, Almassora, Nules i Onda.  
No hi ha problemes quant a intrusió marina en aquesta zona. Hi ha una gran tradició en la gestió de l'aigua, organitzada per comunitats de regants i sindicats de reg. Ja que és una zona de regadiu tradicional, la grandària de les finques és petita.  
Les actuacions haurien d'anar enfocades a una millora de l'eficiència del reg mitjançant el revestiment de séquies amb formigó i agrupant les terres en subzones o sectors per poder fer el canvi de reg per gravetat a localitzat.  
b) Zona regada amb aprofitament d'aigües subterrànies  
La superfície d'aquesta zona és de 18.262 hectàrees.  
Dins de la Plana de Castelló es distingixen dues àrees d'aprofitament d'aigües subterrànies provinents d'aqüífers subterranis diferents: aqüífer de la zona nord, del qual reguen els termes municipals de Castelló de la Plana, Vila-real, Burriana, Onda, l'Alcora i Betxí, i els sondatges que utilitzen l'aqüífer del Palància, Almenara, la Llosa.  
En aquesta zona, tret de la façana costanera, no hi ha problemes d'intrusió marina; per tant, les actuacions que s'hi realitzen estaran basades en la millora de la utilització del sistema de reg i de la gestió de l'aigua.  
A diferència de les zones descrites anteriorment (Plana de Vinaròs, Plana d'Orpesa-Cabanes), la grandària de les explotacions és petita, per la qual cosa s'hauran d'orientar les actuaciones cap a superfícies que incloguen més d'una parcel·la, amb l'avantatge d'haver-hi una tradició en l'ús de l'aigua de reg, per estar organitzats els agricultors en comunitat de regants.  
c) Zona regada amb aprofitament d'aigües subterrànies amb problemes d'intrusió marina  
La superfície d'aquesta zona és de 8.044 hectàrees.  
El problema de la intrusió marina en aquesta zona de reg adquirix gran importància en els termes municipals de la Vall d'Uixó i Moncofa, i s'estén amb menor intensitat a les zones adjacents, Nules i Xilxes, i a determinats pous de la zona costanera. Es pot insistir que, en l'àmbit provincial, a hores d'ara, els focus importants d'intrusió marina són la Vall d'Uixó-Moncofa i Orpesa-Torreblanca.  
Pel que fa a la intrusió marina en la zona de la Vall d'Uixó-Moncofa, el problema es deu a la sobreexplotació d'aquest aqüífer, originada per un increment considerable de la superfície citrícola en el terme municipal de la Vall d'Uixó.  
Ha començat a treballar-se en l'assumpte de recàrrega d'aqüífers en aquest terme municipal, concretament en els pous de la Rambleta, aprofitant algun excedent d'aigua de les èpoques d'hivern, i s'han obtingut molt bons resultats (disminució del percentatge de sals en l'aigua). També s'ha realitzat la recàrrega artificial de sondatges en altres termes municipals, com ara Almenara, aprofitant els excedents de la font de Quart.  
Si el problema és greu en el terme municipal de la Vall d'Uixó, no ho és menys en el de Moncofa, municipi situat junt al mar i en el qual tota l'aigua és subterrània.  
La solució per a atallar aquest greu problema passa per portar aigües superficials a aquests termes municipals, com també per una millora en l'eficiència del sistema de reg i l'aprofitament d'aigües residuals.  
d) Alt Millars  
S'inclouen en aquesta zona nombrosos regadius amb aigües superficials de la conca mitjana i alta del riu Millars, molt dispersos geogràficament i amb necessitat d'una modernització que permeta aprofitar al màxim les aigües i incrementar els ingressos d'una població agrícola en regressió.  
2.3.2 Línies d'actuació  
Les solucions que es proposen són:  
a) Zona regada amb aprofitament d'aigües superficials  
- Revestiment de séquies de formigó.  
- Arribar a la xifra d'un 20 per cent de la superfície amb reg localitzat.  
- Construcció de cinc basses de 50.000 metres cúbics.  
- Millorar la gestió de reg que realitzen les comunitats de regants.  
- Aprofitament de les aigües de les depuradores de Castelló de la Plana, Benicàssim, Vila-real, Burriana i Onda.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat, són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Revestiment de séquies 500  
- Implantació de reg localitzat en 2.400 h 1.200  
- Construcció de 5 basses d'uns 50.000 m3 c/u 250  
- Reutilització de 16 hm3 de les aigües  
 depurades de Castelló de la Plana, Benicàssim,  
 Vila-real, Burriana i Onda 1.000  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 45  
- TOTAL 2.995  
b) Zona regada amb aprofitament d'aigües subterrànies  
- Arribar a la xifra d'un 40 per cent de la superfície amb reg localitzat.  
- Millorar la gestió de reg que realitzen les comunitats de regants.  
- Construcció de cinc basses de 50.000 metres cúbics.  
- Realització de sondatges.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de 7.200 h de reg localitzat 3.600  
- Construcció de 5 basses de 50.000 m3 c/u 250  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 80  
- Realització de sondatges 40  
- TOTAL 3.970  
c) Zona regada amb aprofitament d'aigües subterrànies amb problemes d'intrusió marina  
- Arribar a la xifra d'un 60 per cent de la superfície amb reg localitzat.  
- Recàrrega d'aqüífers amb aigües provinents de l'Espadà:  
- Rambla d'Azuébar, embassament d'Algar de Palancia.  
- Aigües superficials de la vessant nord de l'Espadà, riu Sec i afluents al pas per Artana-Eslida.  
- Recàrrega d'aqüífers amb aigua del riu Millars, amb prolongació dels canals de la cota 100 i 220.  
- Construcció de pous de socors al llarg de la cota 100 i 220.  
- Construcció de tres basses de 100.000 metres cúbics.  
- No es proposa cap actuació sobre la font de Sant Josep, ja que a hores d'ara és l'únic punt de proveïment d'aigua potable per a la Vall d'Uixó.  
- Construcció d'un assut en el barranc del Belcaire a fi d'aprofitar avingudes en la recàrrega d'aqüífers.  
- Millorar la gestió de reg de les comunitats de regants.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 6.200 h 3.100  
- Conducció embassament d'Algar de Palancia 400  
- Conducció riu Veo 400  
- Prolongació canal cota 220 100  
- Prolongació canal cota 100 100  
- Pous de socors en els canals cota 220 i 100 120  
- Construcció de 3 basses de 100.000 m3 300  
- Assut conducció barranc Belcaire 60  
- Millora de la gestió de reg 20  
- TOTAL 4.600  
d) Petits regadius Alt Millars  
S'ha previst el revestiment de séquies i la construcció de petites basses de regulació.  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Millora de la regulació i el transport 500  
- Construcció de petites basses amb un volum   
 total de 100.000 m3 100  
- TOTAL 600  
2.4 PALàNCIA-LES VALLS  
a) Alt Palància  
a.1) Problemàtica  
S'inclouen dins d'aquest sistema els municipis de la província de Castelló que es troben en la conca del riu Palància, és a dir, els compresos des de Soneja fins al naixement del riu esmentat. La superfície de regadiu és d'unes 3.241 hectàrees.  
La zona es caracteritza per petits regadius que aprofiten aigües superficials i actuacions que ha realitzat l'administració, amb la creació de nous regadius, com és el cas del regadiu de La Cabrera, en el terme municipal de Segorbe.  
Les actuacions hauran d'anar encaminades a consolidar els regadius existents i millorar-ne l'eficiència, amb actuacions sobre les séquies existents revestint-les de formigó, ja que la major part són encara de terra.  
a.2) Línies d'actuació  
Les solucions que es proposen són les següents:  
- Consolidació dels regadius existents, mitjançant el revestiment de séquies amb formigó.  
- Basses de regulació dels regs.  
- Millorar la gestió de les comunitats de regants.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Revestiment de séquies amb formigó 500  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 20  
- Construcció de petites basses amb un volum  
 total d'uns 80.000 m3 160  
- TOTAL 680  
b) Camp de Morvedre  
b.1) Problemàtica de la zona  
Comprén la comarca del Camp de Morvedre, constituïda per 16 municipis, amb una superfície regable de 9.189 hectàrees.  
El 95 per cent de regadiu es dedica a conreus arboris (fonamentalment cítrics) i el 5 per cent, a herbacis. La proporció de cítrics s'accentua en les zones regades més amunt de la plana de Sagunt.  
El sistema de reg és per gravetat en les zones de reg de la séquia Major de Sagunt i la font de Quart. En el regadiu amb aigües subterrànies, l'aprofitament és mixt (zones regades dominades per xarxes de canonades i en conduccions obertes).  
El riu Palància presenta una regulació molt deficient, cosa que provoca que es perden quantitats importants, a escala local, de recursos superficials. Aquesta insuficiència de regulació ha obligat en el temps a fer un intens ús conjunt d'aigües superficials i subterrànies. L'explotació d'aquestes darreres s'ha concentrat en l'aqüífer costaner, que es troba salinitzat.  
La construcció, ja iniciada, de l'embassament d'Algar de Palancia i l'acreixement de l'embassament del Regajo, si s'escau, permetran l'assignació de recursos i la possibilitat de disminució de les extraccions de l'aqüífer costaner i permetran la redotació de la zona regada per la séquia Major de Sagunt i de les altres zones regables consolidades, amb recursos insuficients, si bé les característiques de l'aqüífer costaner aconsellen mantenir eixides a la mar, a fi d'evitar el progrés de la intrusió massiva.  
Les xarxes de reg comunitàries tenen, en general, una estructura obsoleta que, en el cas dels regadius de la séquia Major de Sagunt, es posarà encara més de manifest quan entre en funcionament la nova presa d'Algar de Palancia.  
La construcció de dues basses per part de l'entitat esmentada contribuirà decisivament a poder adaptar el reg localitzat en gran part de la seua zona de reg en la plana de Sagunt. En la zona de reg superficial, més amunt d'aquesta, no es veu factible per l'estructura del reg, en franja junt al riu Palància, i per tant, amb molt escàs desnivell entre la font de proveïment i els camps.  
Es podria pensar, respecte a la séquia Major de Sagunt (entitat majoritària del reg), en posar tubs al canal actual, almenys, en part del recorregut, ja que cal l'ampliació, la millora, la reparació i la construcció de nous trams de canal que permetera aconseguir la pressió necessària per al reg localitzat, sobretot quan entre en explotació l'embassament d'Algar de Palancia.  
L'existència d'una organització del reg atomitzada per l'existència de diverses entitats, fins i tot dins de la mateixa comunitat de regants en la séquia Major de Sagunt, fa difícil la gestió de l'aigua, que soporta costs alts de funcionament. Es fa necessària la integració, que ja ha començat a Sagunt, dels pous i sondatges en una sola entitat, i aconseguir amb això la gestió conjunta de les aigües superficials i subterrànies. Això seria possible amb les disposicions legals vigents, com ja es preveia en altres zones regables.  
b.2) Línies d'actuació  
Possibles actuacions:  
a) En capacitat de regulació i transport: ja es troba en construcció l'embassament d'Algar de Palancia. Escauria la reparació de conduccions principals i la col·locació de tubs en la séquia Major de Sagunt, si estudis més concrets ho aconsellen.  
b) Possibilitat de reg per goteig: es considera que la superfície susceptible d'optar a aquesta millora comprendria els regs de la plana de Sagunt i els regadius d'aigües subterrànies, superfície que es xifra en 6.500 hectàrees.  
c) Reutilització d'aigües depurades: d'acord amb el Pla Director, són susceptibles, i així ho han manifestat les entitats municipals afectades, que ja, fins i tot, s'ha iniciat, de tractar un volum anual de tres hectòmetres cúbics en la conca.  
d) Estalvi energètic: basses i automatització: es preveu la construcció de basses que, a més, puguen servir de regulació per al reg localitzat i doten tot el sistema de l'automatització pròpia d'aquest sistema de reg.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Reutilització de 3 hm3 d'aigües  
 depurades de la zona 300  
- Implantació de reg localitzat en 6.500 h 3.250  
- Millora de conduccions principals 1.500  
- Basses de regulació de sondatges i  
 font de Quart, 800.000 m3 800  
- Realització de sondatges 150  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 90  
- TOTAL 6.090  
2.5 CONCA DEL RIU TúRIA  
2.5.1 Problemàtica  
Comprén les comarques del Racó d'Ademús, els Serrans, el Camp de Túria, l'Horta Nord, Oest (en la major part), València i l'Horta Sud (parcialment), amb un total de 77 municipis i una superfície regable de 56.818 hectàrees. Els cultius dominants són el 45 per cent de regadiu herbaci o hortícola i el 55 per cent de regadiu arbori (fonamentalment cítrics).  
Els recursos hidràulics de la zona són els provinents del riu Túria i afluents, i d'aigües subterrànies.  
Les principals entitats de reg són:  
 SUPERFíCIE  
 REGABLE h  
- REGADIUS TRADICIONALS D'ADEMúS,   
ELS SERRANS I EL CAMP DE TúRIA:  
- Regadius dels Pobles Castells 3.098  
- Petits regadius (Ademús, Serrans) 4.254  
- ZONA REGABLE DE L'EMBASSAMENT DE BENAIXEVE I MANANTIAL DE SAN VICENTE:  
- Comunitats de la zona regable 22.162  
- Manantial de San Vicente 701  
- REGADIUS HISTòRICS DE LA VEGA DE VALèNCIA:  
- Comunitats de regants de les séquies de Montcada,  
 Tormos, Quart, Mislata, Rascanya, Rovella  
 Favara i de l'Or 16.606  
- AIGÜES SUBTERRàNIES:  
- Cheste/Chiva 665  
- Pedralba/Vilamarxant 2.048  
- Resta d'entitats 7.248  
- TOTAL 56.818  
El sistema de regadiu és per inundació en la totalitat dels regadius històrics i tradicionals i en quasi tots els regs amb aigües subterrànies i superficials, fins i tot en els més moderns. El regadiu de la zona de l'embassament de Benaixeve és mixt i aprofita conjuntament aigües superficials i subterrànies. No obstant això, tant aquests regs com els regs purament amb aigües subterrànies manquen de dipòsits de regulació i distribuïxen l'aigua amb séquies des de boca de pou. La proporció de xarxes amb canonades des de boca de sondatge és escassa.  
En els regadius d'Ademús i dels Serrans hi ha poques possibilitats d'actuació, ateses les condicions socio-econòmiques de la zona; sols és possible la reparació de canals i el revestiment, segons el cas.  
La zona regable de l'embassament de Benaixeve té una xarxa de reg, construïda pel MOPU en els anys 1966-68, amb problemes en l'estat de conservació, la qual, en compte de reparar-la, caldria substituir per una xarxa amb canonades que permetera el reg localitzat. Aquesta xarxa comprén part de la subzona I i quasi completament la II, amb una superfície propera a les 11.000 hectàrees. En la resta, o no s'han arribat a fer les obres o corresponen a regadius d'aigües subterrànies, en els quals les comunitats de regants ja han començat la reconversió a reg localitzat, amb ajuda de l'administració o sense.  
Les entitats de reg d'aquesta zona regable estan ja legalitzades, tret de, naturalment, on no van arribar a fer-se les obres. La legislació d'aquesta zona regable, declarada d'interés nacional, establix l'aprofitament conjunt dels recursos superficials i subterranis.  
Els regadius dels Pobles Castells posseïxen la problemàtica de tots els regadius històrics, però per l'alt grau d'arborització i relleu, presenten notables possibilitats de millora a través de la col·locació de canonades en la xarxa, la construcció de basses reguladores i el pas a reg localitzat.  
Les zones regables amb aigües subterrànies de Cheste-Chiva i de Pedralba-Vilamarxant tenen, en la major part, una xarxa de reg que permet el reg localitzat o a peu, segons l'agricultor haja fet la instal·lació.  
Els regadius amb aigües subterrànies estan en molts casos barrejats amb superficials. N'hi ha en gran nombre i varietat d'instal·lacions i, generalment, ocupen les parts altes de les valls regades amb superficials.  
En els regadius històrics de la vega de València, cal distingir la zona regada per la séquia de Montcada (primera en la presa en el riu Túria i de major extensió), amb organització independent de les de Quart, Benàger i Faitanar, Mislata, Favara, Rovella (amb presa en el marge dret) i Tormos, Mestalla i Rascanya (en el marge esquerre), que, malgrat ser autònomes, per a assumptes d'interés comú funciona una junta de síndics i per a la resolució de problemes creats per conflicte de regs, el Tribunal de les Aigües.  
Una característica comuna a aquestes últimes, sobretot, és la paulatina disminució de la zona regable com a conseqüència del canvi d'ús dels terrenys que han passat a ser solars, tant a València com en la resta dels municipis de l'àrea.  
En molts casos, aquestes séquies, i també la de Montcada, passen per nuclis urbans, fins i tot de manera subterrània, la qual cosa provoca que s'utilitzen per a abocaments urbans i industrials. Açò fa que l'aigua presente una gran contaminació que, per no estar revestits els canals en alguns trams, contamina els aqüífers subterranis.  
Caldria un condicionament de la xarxa, evitant-ne, fins i tot, el pas per nuclis urbans i suprimint les cues de séquies en els casos en què ja proveïxen molt poca superfície per ser, en gran mesura, urbana.  
L'execució del Pla Sud va modificar substancialment les estructures, tant de la presa com en el traçat de les séquies (Rascanya, Rovella i Favara), que ara partixen de l'assut del Repartiment.  
Tant en els regadius tradicionals de la part alta de la conca, com en els històrics de la vega de València, la xarxa de reg té un traçat antiquat, en molts casos sense revestir, tant el canal o la séquia principal com les mares, els sequiols i els sequiolets. En molts casos, la zona regada es reduïx a una franja estreta de terra limitada pel llit del riu o per la séquia següent derivada del mateix llit.  
2.5.2 Línies d'actuació  
Possibles actuacions:  
a) En capacitat de regulació i transport: desenvolupament dels plans prevists per l'administració i demanats pels regants, especialment, basses o assuts de regulació del reg diurn. En particular, resulta molt necessari un assut en el Túria per a l'Horta de València, que englobe Montcada i les altres séquies, i basses per als Pobles Castells (Benaguasil i Vilamarxant), com també per als regs amb aigües subterrànies.  
b) Possibilitat de reg per goteig: es preveu que els regs de la zona de l'embassament de Benaixeve i d'aigües subterrànies puguen reconvertir-se en un 70 ó 80 per cent. En els Pobles Castells també, encara que en menor proporció i amb reg comunitari.  
c) Reutilització d'aigües depurades: d'acord amb el Pla Director, és susceptible de reutilitzar un volum anual tractat de 95 hectòmetres cúbics.  
d) Estalvi energètic: basses i automatització: es preveu la construcció de basses que, a més, puguen servir de regulació per al reg localitzat i doten tot el sistema de l'automatització pròpia d'aquest sistema de reg.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Reutilització aigües depurades  
 en tota la zona 95 hm3 9.500  
- Execució de sondatges en tota la zona 600  
a) En els regadius dels Pobles Castells i xicotets   
regadius tradicionals d'Ademús i els Serrans:  
- En millora regulació i transport 1.100  
- Implantació reg localitzat en 1.500 h 750  
- Basses de regulació 200.000 m3 200  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 50  
b) En la zona regable de l'embassament de Benaixeve:  
- En millora de regulació i transport 10.000  
- Implantació reg localitzat en 16.000 h 8.000  
- Basses de regulació 2,3 hm3 2.300  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 200  
c) En els regadius històrics de la vega de València:  
- En millora de regulació i transport 3.300  
- Implantació reg localitzat en 1.600 h 800  
- Basses de regulació 1,6 hm3 1.600  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 100  
d) En els regadius amb aigües subterrànies:   
- Implantació reg localitzat en 9.000 h 4.500  
- Basses de regulació 900.000 m3 900  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 50  
- TOTAL 43.950  
2.6 CONCA DEL RIU XúQUER  
Comprén les comarques d'Utiel-Requena, Foia de Bunyol (en gran part), Vall d'Aiora, les riberes Alta i Baixa, la Canal de Navarrés, l'Horta Oest (sols 2 municipis) i l'Horta Sud (parcialment), i inclou un total de 84 municipis. La superfície regable és de 99.599 hectàrees i els cultius dominants són el 59 per cent de regadiu arbori (fonamentalment cítrics) i el 41 per cent, de regadiu herbaci (hortícoles i arrossar).  
El sistema de reg és per gravetat en els regadius tradicionals del riu Magre, Albaida-Cànyoles i històrics, regadiu mixt (aprofitament d'aigües superficials i subterrànies), en la zona regable del canal Xúquer-Túria.  
En el regadiu amb aigües subterrànies, molt mesclat el regadiu a peu (séquies des de boca de pou) i el regadiu des de xarxes de canonades (elevacions des de boca de pou o sondatge).  
Atesa la importància dels regadius històrics, en fem seguidament una descripció succinta.  
a) Séquia Reial del Xúquer: es tracta de la més antiga i important de les séquies que aprofiten el riu Xúquer, amb un canal o séquia principal de més de 52 quilòmetres. La presa es realitza en l'assut d'Antella, reconstruït després de les inundacions de 1982. El canal té capacitat per a 34,5 metres cúbics per segon i d'ell es deriven les séquies principals que donen reg als termes municipals.  
Les preses laterals es troben molt altes respecte a la séquia, cosa que implica una baixa eficiència en l'aigua aplicada, unit a l'existència de poques comportes de regulació.  
Els sobrants derivats de la séquia i no aplicats retornen o al riu Xúquer o al riu Verd, tret dels del segon tram, que van directament a l'Albufera, la qual cosa no representa en aquest cas una pèrdua de l'aigua, ja que contribuïx a la renovació de l'aigua d'aquest llac.  
Aquesta séquia presenta problemes de capacitat i de regulació al llarg del seu recorregut, ja que no concorden les superfícies dominades amb el volum d'aigua derivat per cada presa, cosa que provoca una gran heterogeneïtat en el servei. Els mateixos problemes es plantegen en la xarxa secundària.  
Hi ha també moltes preses de reg a la demanda, que provoquen alteracions en el control.  
b) Reial Séquia de Carcaixent: la xarxa de reg i la séquia principal es troben, en general, en bon estat; no obstant això, hi ha trams que necessiten una reparació. No posseïx cap regulació, per la qual cosa seria aconsellable alguna bassa en el seu recorregut, com també reparacions en l'assut.  
c) Reial Séquia d'Escalona: la xarxa derivada està pràcticament sense revestir. No hi ha regulació fàcil. Podria dotar-se de basses de regulació en el seu recorregut i fomentar el reg localitzat.  
d) Canal de la Vall de Càrcer i Sellent: ateses les característiques topogràfiques i dels conreus a què servix, és possible l'adaptació a reg localitzat de la seua xarxa, que està, en general, en bones condicions.  
e) Séquia de Sueca: presenta una xarxa de reg que està resultant molt afectada per l'anomenat carranc americà, que perfora els marges de terra de les conduccions. La situació de la seua zona de reg dins del Parc Natural de l'Albufera fa que siga difícil la solució del problema. Hi ha possibilitats de reciclar l'aigua utilitzada per a reg en l'arrossar.  
f) Séquia de Cullera: la xarxa actual patix d'escassa càrrega hidràulica, per tant, amb mòduls de reg baixos. Es presenten problemes de desguàs en cas de pluges fortes. Hi ha possibilitats de reciclar l'aigua com en el cas anterior.  
g) Séquia dels Quatre Pobles: rega en els termes de Corbera, Riola, Polinyà de Xúquer i Fortaleny. Pren l'aigua directament del riu Xúquer o mitjançant motor, i aprofita també les aigües d'un ullal en terme de Polinyà de Xúquer i els braçals del Racó i Angla de Riola, directament, per mitjà d'assut. Els sobrants alimenten l'estany de Cullera.  
Aquesta comunitat presenta greus problemes organitzatius (hi ha terres sense legalitzar pel que fa a drets de reg, etc.). Caldria fer obres d'infraestructura readaptant la xarxa.  
h) Séquia Comuna d'Enova: el problema principal és la recollida d'abocaments urbans i, per tant, la qualitat de l'aigua.  
Hi ha problemes puntuals en el seu traçat urbà (caldria traure-la de la població) i en la presa.  
i) Séquies de la vega de Xàtiva: ací es plantegen seriosos problemes de contaminació de l'aigua de les séquies que prenen, sobretot, l'aigua del riu Cànyoles. L'entrada en servei de la presa de Bellús canviarà profundament el reg de les parts que depenen del riu Albaida.  
Els regadius dels rius Albaida i Cànyoles presenten seriosos problemes de contaminació i d'infraestructura. Són regadius amb procedències d'aigua molt diverses.  
Els regadius tradicionals que corresponen a la vall d'Aiora i Enguera presenten problemes semblants als de les comarques altes del Racó d'Ademús i els Serrans, i no entrem, per tant, en major anàlisi.  
En els regadius del riu Magre, en la comarca de Requena-Utiel i Foia de Bunyol, als mateixos problemes d'infraestructura que els esmentats anteriorment, s'afegix el d'utilitzar aigües molt contaminades, constant que es repetix en tot el curs del riu Magre, i especialment en la part alta de la conca, amb indústries agroalimentàries (vi, alcohols i papereres).  
Els regadius de l'embassament de Forata es troben en les mateixes condicions, si bé l'administració va iniciar l'estudi i la construcció dels canals derivats de la presa que encara no han cristalitzat en noves concessions, llevat de la zona dominada des del canal Xúquer-Túria, que se servixen d'aquest per al reg i que passen a dependir, per tant, de la zona dominada per aquest canal.  
En els regadius de la vall d'Aiora i part alta del riu Magre hi ha poques possibilitats d'actuació, vistes les condicions socio-econòmiques de la zona, que es concreten només en reparar canals i revestir-los. Atesa la contaminació del riu Magre, a banda de l'aprofitament de les aigües depurades, caldria fer estudis conduents a captar aigües subterrànies que incrementaren el cabal destinat al reg en condicions acceptables de qualitat.  
En els regadius d'Enguera-la Canal hi ha possibilitats, a priori, de captació d'aigües subterrànies derivades des del Caroig. La zona pot admetre la modernització a reg localitzat.   
En els regadius històrics s'ha de replantejar l'adequació de les xarxes i els canals a la demanda real i procedir a reparacions necessàries, acreixement de canal, desviació de canal i desviació en nuclis urbans.  
En els regadius de la Vall d'Albaida s'han d'estudiar amb profunditat les repercussions de l'aprofitament d'aigües residuals en el comportament del riu Albaida i, en conseqüència, obtenir cabals d'aqüífers subexplotats. El mateix tractament s'ha de donar als regadius del Cànyoles i Sellent.  
En la zona regable del canal Xúquer-Túria, l'administració no va acabar la seua actuació en gran part de la subzona del marge dret, si bé, amb ajudes indirectes de l'administració, les comunitats de regants han realitzat en part les obres pendents. Escau acabar l'actuació tant en aquesta subzona com en la del marge esquerre. Aquestes dues subzones són de regadiu mixt, de manera que s'han d'aprofitar conjuntament les aigües superficials i subterrànies segons disposicions legals específiques de la zona. Seria molt convenient, atesa la longitud del canal, instal·lar telecomandament i construir basses de regulació en les derivacions.  
En els regadius del pantà de Forata s'ha construït parcialment el canal del marge esquerre. Les zones dominades pel canal Xúquer-Túria passen a dependir d'aquest canal alliberades dels regs de Forata.  
Possibles actuacions:  
a) En capacitat de regulació i transports s'han previst inversions de millora de la infraestructura, tant de regulacions (basses i automatismes) com de transport (canals i séquies).  
b) Possibilitat de reg per goteig: es preveu fonamentalment en els regadius d'aigües subterrànies i en els d'aigües superficials amb topografia que ho permeta.  
c) Reutilització d'aigües depurades: d'acord amb el Pla Director, són susceptibles de reutilització un volum anual tractat de 23 hectòmetres cúbics.  
d) Estalvi energètic. Basses i automatismes: s'han pressupostat basses que, a més, puguen servir de regulació, tant de canals en regadius tradicionals o històrics, com dels regs que s'han de reconvertir a localitzat.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Reutilització aigües depurades per a reg  
 de tota la zona 23 hm3 2.300  
- Realització de sondatges en tota la zona 1.800  
a) En els regadius tradicionals:  
- En millora regulació i transport 300  
- Implantació reg localitzat en 800 h 400  
- Construcció de basses 100.000 m3 100  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 20  
b) En els regadius del riu Magre:  
- En millora de regulació i transport 6.300  
- Implantació reg localitzat en 6.700 h 3.350  
- Construcció de basses 670.000 m3 670  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 70  
c) En els regadius d'Albaida-Cànyoles:  
- En millora de regulació i transport 850  
- Implantació reg localitzat en 3.400 h 1.700  
- Construcció de basses 340.000 m3 340  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 40  
d) En la zona regable del canal Xúquer-Túria:   
- En millora de regulació i transport 8.000  
- Implantació reg localitzat en 21.000 h 10.500  
- Construcció de basses 1,8 hm3 1.800  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 210  
e) En els regadius històrics:  
- En millora de regulació i transport 12.500  
- Implantació reg localitzat en 10.000 h 5.000  
- Construcció de basses 470.000 m3 470  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 430  
f) En els regadius amb aigües subterrànies:  
- Implantació reg localitzat en 13.000 h 6.500  
- Construcció de basses 1,6 hm3 1.600  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 130  
- TOTAL 65.380  
2.7 CONCA DEL RIU SERPIS  
Comprén fonamentalment la comarca de la Safor, amb 31 municipis, i la superfície regable és de 16.867 hectàrees. Els cultius dominants són: 90 per cent de regadius arboris (cítrics, fonamentalment) i 10 per cent d'herbacis.  
El sistema de reg és per gravetat en la plana de Tavernes-Gandia i regadius del Serpis-Vernissa. Hi ha una superfície important de regadius amb aigües subterrànies, en ocasions mesclat amb el superficial.  
Els regadius del Xeraco necessiten la utilització de bombeig per al reg i el manteniment de la capa freàtica.  
Situació actual i necessitats: el sistema del riu Serpis s'estructura en tres séquies principals, que partixen de l'assut de Villalonga, des de les quals es reguen terres fonamentalment d'Oliva, Villalonga, Potries, Palma de Gandia i Ador.  
Des de la font Major de Simat (naixement del riu Xeraco) es reguen els terrenys costaners de Tavernes de la Valldigna, Xeraco, Xeresa i Gandia.  
Hi ha nombrosos recursos d'aigües subterrànies, fins i tot en la zona costanera, on s'ha arribat a una explotació dels aqüífers costaners per damunt de la taxa de renovació i, en conseqüència, a l'aparició d'un procés d'intrusió salina molt generalitzat.  
Encara que s'han fet millores en els sistemes de reg, l'estructura d'aquests patix de manca de mitjans de regulació en la capçalera de les xarxes. En la zona baixa hi ha un complicat sistema d'evacuació a la mar, en gran part millorat, però en l'entorn del qual encara queden zones per millorar.   
La utilització generalitzada del reg localitzat no resulta aconsellable en la zona costanera per a evitar la intrusió marina. En canvi seria molt més aconsellable en les zones altes.  
Problemàtica: caldria incidir en millorar la xarxa de reg dotant-la de basses de regulació i fomentant el reg localitzat. En les aigües subterrànies, millorant-ne també la infraestructura en les parts altes de la conca.  
En els regadius del Xeraco, seria convenient la regulació mitjançant basses.  
Possibles actuacions:  
a) En capacitat de regulació i transport: cal dotar el sistema de mitjans de regulació i emmagatzematge d'aigües, i també cal reparar els trams de conducció en mal estat.  
b) Possibilitat de reg per goteig: només es veu aconsellable en les parts altes de la conca, especialment en la Comunitat de Regants dels Canals Alts del Serpis, i es preveu en molt escassa proporció en la plana de Tavernes-Oliva.  
c) Reutilització d'aigües depurades: d'acord amb el Pla Director, són susceptibles de reutilització un volum anual tractat de 7 hectòmetres cúbics.  
d) Estalvi energètic. Basses i automatització: es realitza una actuació que pot afectar una superfície de reg d'aigües subterrànies de vora 10.000 hectàrees.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Millora de la regulació, transport i lluita  
 contra la intrusió marina 1.400  
- Implantació de reg localitzat en 11.700 h 5.850  
- Reutilització d'aigües depurades 7 hm3 700  
- Basses de regulació 1,3 hm3 1.300  
- Millora de la gestió de les comunitats de regants 170  
- Realització de sondatges 300  
- TOTAL 9.720  
2.8 ZONA DE LA MARINA ALTA  
La superfície cultivada és de 25.434 hectàrees, de les quals 16.230 són de secà i 9.204, de regadiu. La Marina Alta rep aportacions de les conques dels rius Girona o Ebo i Gorgos o Xaló, i també del conjunt de petits cursos fluvials, entre els quals destaquen els rius Bullent i Racons, que alimenten i drenen la marjal de Pego-Oliva.  
El 36 per cent de les terres de conreu es dedica al regadiu. Dins d'aquest presenten un domini absolut els cítrics, que ocupen el 88 per cent de la superfície regada.  
D'acord amb l'estudi realitzat per Alfredo Ramón Morte, en el 20 per cent de la superfície de regadiu s'ha implantat el reg localitzat. El Cens Agrari rebaixa aquest percentatge al 14 per cent.  
L'organització del regadiu en aquesta comarca es caracteritza per l'escassa implantació de les comunitats de regants, fet que es relaciona amb l'alt percentatge de superfície regada amb aigües subterrànies, extretes per particulars o empreses que es dediquen a comercialitzar el recurs aigua. Així, la majoria de les comunitats de regants es corresponen amb els regadius d'aigües superficiales.  
Les característiques de les conques fluvials, amb materials càrstics que donen lloc a grans filtracions, i l'absència d'elements reguladors (fracàs del pantà d'Isbert) determinen que solament una mínima part dels recursos superficials potencials estiguen realment disponibles per a ser aprofitats.  
Aquesta comarca és molt deficitària en sistemes de depuració i no hi ha en l'actualitat reutilització d'aigües depurades per a reg. El Pla Director de Sanejament de la Comunitat Valenciana preveu la realització d'EDAR, amb un volum total de 12,5 hectòmetres cúbics.  
Encara que aquesta comarca, teòricament, disposa de molts recursos hídrics, la quantia dels utilitzables realment és insuficient per a satisfer les demandes i resulta un espai deficitari.  
Els recursos naturals són superiors a les necessitats de reg i abastiments durant les èpoques de pluges, però la naturalesa geològica del terreny fa que les reserves subterrànies descarreguen a la mar abans del mes de juny, per la qual cosa, a fi de mantenir els regadius, cal acumular un reg per a l'estiu en els mesos d'hivern.  
Aquest dèficit es manifesta clarament en les zones més litorals, amb els coneguts problemes de proveïment dels nuclis més turístics (Dénia, Xàbia, Calp) i amb regadius que utilitzen dotacions molt baixes i aigües molt salinitzades.  
La problemàtica de la comarca requerix que les actuacions se centren en:  
- Incrementar el grau de regulació dels recursos existents, sobretot els brolls de fonts i manantials, i reduir les extraccions per sondatges mitjançant la construcció de basses amb una capacitat total de 6 hectòmetres cúbics, amb les conduccions corresponents.  
- Augmentar els recursos disponibles per a reg per mitjà de l'aprofitament de les aigües depurades. S'estima que poden reutilitzar-se 8 hectòmetres cúbics.  
- Implantació generalitzada del reg localitzat en una superfície de 6.500 hectàrees.  
Són necessaris estudis per a:  
- Fixar les condicions per a una explotació racional dels recursos subterranis.  
- Millorar els sistemes de distribució de l'aigua, amb introducció de l'automatització de les xarxes.  
- Promoure la constitució de comunitats de regants.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat, són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 6.500 h 3.250  
- Millora de la regulació i el transport 1.400  
- Construcció de basses 6 hm3 6.000  
- Realització de sondatges 60  
- Millora de la gestió 70  
- Reutilització d'aigües depurades 8 hm3 800  
- TOTAL 11.580  
2.9 ZONA DE LA MARINA BAIXA  
La superfície cultivada és de 17.304 hectàrees, que es dividixen en 9.557 hectàrees de secà i 7.747 hectàrees de regadiu.  
A través de la Marina Baixa discorren les conques, quasi totalment, dels rius Algar-Guadalest al nord, i Amadorio-Sella, al sud. Per a la seua regulació es disposa dels pantans de Guadalest i Amadorio, respectivament. Els aqüífers de la comarca estan situats en formacions hidrogeològiques originades en el cretaci i de litologia carbonatada. La fissuració d'aquests materials dóna als aqüífers un caràcter molt càrstic, amb una transmissivitat alta. L'excepció és l'aqüífer quaternari de Benidorm, de materials detrítics, les eixides d'aigua del qual van directament a la mar. Hi ha set sistemes d'aqüífers:  
Pot considerar-se que tots estan en equilibri actualment, sense descensos en els nivells piezomètrics (aquests es produïxen puntualment en èpoques de grans extraccions, però es recuperen ràpidament).  
La qualitat d'aquests aqüífers és generalment de bona a excel·lent, amb salinitats inferiors a 400 mil·ligrams per litre, tret del sistema d'Orxeta, que presenta una salinitat entre 400 i 1.000 mil·ligrams per litre, amb 248 mil·ligrams de nitrats per litre.  
El 45 per cent de les terres de conreu d'aquesta comarca es dediquen al regadiu. D'acord amb les dades del Cens Agrari, el 82 per cent de la superfície es rega pel mètode d'inundació i el 18 per cent, per mètodes de reg localitzat. El regadiu de la Marina Baixa és molt dispers, a la qual cosa ha contribuït històricament l'orografia de la zona i la proliferació de fonts i manantials. Podem fer dos grans grups:  
La connexió entre les aportacions superficials i subterrànies és molt estreta i en dificulta la quantificació. Les eixides conegudes dels aqüífers pugen a 30,5 hectòmetres cúbics anuals, dels quals, segons autors, entre 7 i 17 hectòmetres cúbics no passen a formar part de les conques superficials.  
En l'actualitat hi ha tres EDAR en funcionament, amb un volum tractat de 16,6 hectòmetres cúbics.  
En el Pla Director de Sanejament i Depuració de la Comunitat Valenciana està programada la realització d'EDAR per 6,3 hectòmetres cúbics.  
Els recursos disponibles en un any mitjà es poden estimar en 59 hectòmetres cúbics.  
En aquesta comarca, en principi, no hi ha dèficit d'aigua. Front a uns recursos disponibles de 59 hectòmetres cúbics anuals, tenim una demanda estimada de 58 hectòmetres cúbics anuals (34 hm3 de demanda agrària i 24 hm3 de demanda urbana-industrial). L'augment previst de la demanda total (per l'increment en 5 hm3 de la demanda urbana en el 2010) es podrà compensar amb l'increment dels recursos no convencionals derivat de l'aprofitament de les aigües de les EDAR programades (6,27 hm3).  
Ara bé, es presenta un dèficit estacional clar en estiu, època en què es conjuga un augment de la demanda urbana (molt significatiu per l'augment de la població degut al turisme) i de la demanda agrícola, amb la disminució dels cabals superficials, fonts i manantials. Els nivells piezomètrics dels aqüífers descendixen notablement en aquesta època, si bé es recuperen en pocs mesos.  
El complex de regulació que constituïxen els pantans de Guadalest i Amadorio, vertebrat principalment a través del Consorci d'Aigües de la Marina Baixa, amb les actuacions realitzades i programades per a l'aprofitament de les aigües residuals (amb uns cabals punta molt marcats en estiu pel turisme), fa que les superfícies de regadiu adscrites a aquest tinguen sempre cobertes les necessitats d'aigua per a reg.  
L'escassetat estacional d'aigua es concreta en els regadius que depenen de les aigües cavalleres dels rius, fonts i manantials, i que s'estenen a una superfície de 2.316 hectàrees.  
A partir de les dades exposades en els apartats anteriors i tenint en compte que:  
- La realització de la infraestructura hidràulica necessària per a l'aprofitament de les aigües depurades per a reg està assumida pel Consorci d'Aigües de la Marina Baixa;  
- Així mateix, el Consorci assumix l'execució de les obres necessàries per al manteniment de la infraestructura general de les comunitats firmants del conveni;  
- És prioritari dotar d'embassaments reguladors els regadius que es proveïxen amb cabals molt irregulars, desaprofitats en hivern i insuficients en estiu. Convindria estudiar la possibilitat de subministrar aigua a aquests regadius de les depuradores del Consorci;  
- A Finestrat s'iniciarà enguany la construcció d'un embassament regulador dels cabals de Font Molí, subvencionat per aquesta conselleria;  
- El condicionament de les preses existents a la Nucia permetria augmentar-ne la capacitat d'embassament;  
- El reg localitzat és especialment adequat per a aquesta comarca dedicada preferentment als cultius llenyosos;  
les actuacions que es realitzaran són les següents:  
- Construcció d'embassaments amb una capacitat d'un hectòmetre cúbic, amb les conduccions i els enllaços corresponents.  
- Condicionament de les preses de la Nucia.  
- Implantació de reg localitzat en 4.981 hectàrees.  
- Promoure l'agrupació de les nombroses comunitats de regants i entitats de reg de poc nombre de socis i hectàrees en entitats majors, cosa que els permetrà assolir economies d'escala adequades per a afrontar els reptes de la modernització del regadiu.  
- Realització d'estudis per a millorar els sistemes de distribució de l'aigua, amb introducció de l'automatització de les xarxes.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 5.000 h 2.500  
- Millora de la regulació i el transport 580  
- Construcció de basses 1 hm3 1.000  
- Millora de la gestió de les comunitats 60  
- Realització de sondatges 60  
- TOTAL 4.200  
2.10 ZONA MERIDIONAL D'ALACANT  
La superfície de regadiu d'aquesta zona és de 87.700 hectàrees i engloba les zones següents:  
a) VEGA BAIXA DEL SEGURA  
Està constituïda pels regadius tradicionals del Segura, que s'estenen a ambdós marges del riu, des dels confins de la província, en el límit amb la de Múrcia i la mar Mediterrània. La superfície de regadiu és de 21.963 hectàrees.   
La Confederació Hidrogràfica del Segura i, sobretot, l'administració agronòmica han revestit totes les séquies principals i gran part de les secundàries i terciàries, cosa que ha permés que en èpoques d'escassesa es puga regar amb 150 hectòmetres cúbics. Açò ha permés estalviar 100 hectòmetres cúbics, és a dir, un 16,6 per cent del transvasament Tajo-Segura. Açò, que en principi és bo, ha reduït les aportacions de sobrants a la Comunitat de Regants de Regs de Llevant Marge Esquerre del Segura.  
Les actuacions realitzades per l'administració agronòmica, a l'empara de la declaració d'interés nacional, i la Confederació Hidrogràfica del Segura, a través de la llei de 1911, han aconseguit que tota la xarxa principal de reg estiga condicionada i la secundària, pràcticament en un 90 per cent, a través de la Llei sobre Utilització de l'Aigua per a Reg, de la Generalitat. No es considera l'actuació directa en la xarxa de reg i s'entén que allò que resta per condicionar en les xarxes secundària i terciària es podrà realitzar a través de l'aplicació de la llei esmentada.  
En la xarxa de drenatge, ha actuat únicament l'administració agronòmica, que ha efectuat, entre altres, les grans canalitzacions del Conveni, Mayayo-Abanilla, Viejo-Reina, Culebrina, Villa i altres.  
Les canalitzacions posteriors de la xarxa secundària de drenatge, que incidixen amb una velocitat major de les aigües sobre la xarxes primàries, la construcció de l'autovia Alacant-Múrcia, que ha modificat el recorregut de les aigües, i les precipitacions torrencials de 1987 i 1989 han produït un poc d'inquietud en els regants, cosa que ha motivat que la Conselleria encarregara i redactara un estudi del comportament hidràulic en avingudes dels assarbs de Mayayo-Abanilla en la Vega Baixa del Segura (Alacant), que és extrapolable al comportament del Conveni, estudiat per la Confederació Hidrogràfica del Segura.  
D'acord amb aquests estudis i com a conclusió de tota la xarxa primària de drenatge, seria convenient la canalització de 58.300 metres d'aqüeductes.  
La instal·lació de reg per goteig és problemàtica i sols es podria implantar aprofitant la infraestructura del posttransvasament o construint nous aqüeductes amb càrrega des d'Ojos. Quan la Confederació Hidrogràfica del Segura pose en funcionament les obres de regulació de la capçalera de les séquies de la Vega, es podrà estudiar la possibilitat d'implantar aquest sistema.  
El sistema de reg dels regadius tradicionals, amb totes les comportes regulades històricament en el temps pels regants, que les obrin i les tanquen escrupolosament en el temps assenyalat, aconsella no incidir directament en el seu maneig mentre no es faça un estudi dels sistemes d'atandament que permeta modificar privilegis existents de quan la conca no estava regulada pels pantans de capçalera.   
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 2.000 h 1.000  
- Millora de la regulació i el transport 21.350  
- Instal·lació de sondatges 100  
- Millora de la gestió 170  
- TOTAL 22.620  
b) EL PORVENIR  
Té una superfície total de 7.920 hectàrees, de les quals són regables unes 1.500. Aquesta zona està formada per terres baixes, embassades i salobres, i inclou dins els paratges naturals del Hondo i les Salines de Santapola. Les actuacions que s'hi han realitzat sempre han trobat problemes amb el medi ambient, atés que hi ha barreja d'interessos agrícoles i ecològics.  
Les actuacions, per tant, seran molt limitades i es reduiran al condicionament de llits importants, amb el reforçament de les zones humides amb els cabals aportats.  
En l'actualitat, les aigües de reg emprades són els sobrants de tota la Vega Baixa del Segura i està redotant-se a través del programa ENVIREG amb els residuals de la Marina (Elx). Es consideren, a més d'accions de col·locació de tubs en secundàries a través de la Llei d'Utilització d'Aigua per a Reg, la canalització dels aqüeductes importants que servixen de desguàs al riu Vinalopó i que manquen de llit, com ara, l'assarb del Robatorio, Dulce i Ancha en les parts no afectades pels paratges naturals i amb declaració prèvia d'impacte ambiental, per ser una zona molt sensible.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Millora de la regulació i el transport 2.000  
- Millora de la gestió 10  
- TOTAL 2.010  
c) LA PEDRERA  
Comprén la zona més meridional de la província d'Alacant i es troba inclosa dins dels termes municipals d'Algorfa, Almoradí, Benejúzar, Benijófar, Bigastro, Jacarilla, Orihuela, Pilar de la Horadada, Rojales i San Miguel de Salinas, amb una superfície total de 29.000 hectàrees, 16.530 de les quals són de regadiu.  
Cal redotar amb caràcter prioritari aquesta zona amb els recursos reservats per l'estat, que, segons la Confederació Hidrogràfica del Segura, pugen encara a 30 hectòmetres cúbics, i que s'aplique el Reial Decret Llei 3/1986, de 30 de desembre, i no es deriven aquests cabals a algunes zones no declarades d'interés nacional.  
Igualment, caldrà potenciar l'aprofitament de les aigües residuals de la zona que, per ser costanera i amb gran potencial turístic, pot entrar dins de la normativa ENVIREG i redotar la zona.  
El sistemàtic dèficit hidràulic que patix la zona aconsella dedicar tot l'esforç de la Conselleria en l'aprofitament integral de les aigües sobrants en la zona, aigües que, tret de noves concessions a través del Pla Hidrològic Nacional o l'aplicació dels escassos recursos reservats de la conca, es limiten a les aigües residuals i a l'emmagatzematge durant l'hivern de les aigües sobrants de drenatge del riu Segura.  
Per a l'aprofitament de les aigües residuals, el volum actual de les quals és de 8 hectòmetres cúbics, i amb una corba creixent per ser zona turística de grans expectatives, es preveu la construcció d'embassaments reguladors a l'eixida de les aigües depurades i una xarxa de conduccions forçades que porten aquestes aigües a les capçaleres de les zones regables, on es construiran embassaments de reserves per als mesos de màxim consum.  
El riu Segura en hivern sol portar aigua de drenatges que, durant els mesos de novembre a febrer, poden aprofitar els regadius que disposen d'embassaments reguladors i elevacions fins aquests, com és el cas del Marge Esquerre, amb l'embassament de l'Hondo, i les concessions de 1953, amb presa directa del riu Segura o del Reguerón.  
Es considera, per tant, com a prioritària l'execució de les obres següents:  
- Aprofitament de 8 hectòmetres cúbics d'aigües residuals.  
- Aprofitament de les aigües sobrants en hivern del riu Segura i regulació d'aquestes mitjançant:  
ù Embassament regulador de la Comunidad de Regantes de Jacarilla d'uns 500.000 metres cúbics.  
ù Connexió de la Comunidad de Regantes de Jacarilla amb la Comunidad de Regantes de Camposalinas i San Miguel de Salinas.  
ù Connexió entre les preses de la Comunidad de Regantes de Camposalinas.  
ù Embassaments reguladors en la zona de La Pedrera amb una capacitat total de 10 hectòmetres cúbics, que impliquen assegurar un reg per a l'època de màxim consum.  
Es potenciarà el reg localitzat, ja molt implantat en la zona.  
Les característiques especials que presenta aquesta zona amb un dèficit hidràulic molt alt i poques possibilitats d'aconseguir aigües que no siguen les procedents del transvasament Tajo-Segura o del decret de 1953, obliga a realitzar la infraestructura necessària per a connectar el riu Segura a la zona per a l'aprofitament de les aigües sobrants hivernals.  
D'altra banda, en l'informe sobre les propostes de modificació de l'Avantprojecte del Pla Hidrològic Nacional, es pretén potenciar la utilització de recursos no convencionals, entre els quals es troba la dessalinització d'aigües salobres, i així incrementar els recursos en un 26 per cent, amb un volum de 220 hectòmetres cúbics a l'any. Aquesta tècnica es pot aconseguir en La Pedrera a través d'aigua subterrània, amb conductivitats superiors a 3.000, a un preu alt però assumible per aquesta zona d'alta productivitat, amb l'avantatge que la salmorra pot anar a la salina de Torrevieja, molt pròxima.  
En resum, les obres que es realitzaran en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 6.000 h 3.000  
- Millora de la regulació i el transport 2.800  
- Construcció d'embassaments 10,5 hm3 8.000  
- Reutilització d'aigües residuals 8 hm3 800  
- Dessalinització d'aigües salobres 3 hm3 900  
- Realització de sondatges 100  
- TOTAL 15.600  
d) REGS DE LLEVANT (Marge Dret)  
Comprén part dels termes municipals de Guardamar del Segura, Rojales, Montesinos, Benijófar, Almoradí, San Miguel de Salinas i Torrevieja, amb una superfície de 4.000 hectàrees.  
És un regadiu tradicional, anterior a l'any 1933, i té una dotació de 500 litres per segon del cabal continu. La insuficiència d'aquests recursos en els mesos de màxim consum va determinar la concessió de 5,5 hectòmetres cúbics procedents del trasvasament Tajo-Segura.  
L'excelència del clima, motivat per la regulació de la calor produïda per les salinas de La Mata i Torrevieja, permet tota classe de conreus, ja que deixa la zona pràcticament lliure de gelades. Hi tenen especial incidència els cítrics, amb la llima com a conreu principal. En els conreus herbacis destaquen els hivernacles, generalment amb goteig, amb produccions variades i exquisides, generalment d'exportació; també hi ha cultius encoixinats, especialment el meló i el meló d'Alger.  
Entre els cultius herbacis a l'aire lliure, té molta importància la carxofa amb goteig, la creïlla i les hortalisses extraprimerenques.  
La propietat es troba molt dividida, ja que les 4.000 hectàrees pertanyen a més de 1.200 comuners, amb una mitjana per propietari d'unes 3,5 hectàrees.  
Cal destacar l'existència de gran nombre d'embassaments de diversos materiales: formigó, maçoneria, PVC, polietilé, etc., que els comuners han anat construint a través del temps per a la regulació dels regs. El nombre d'aquests és de 334 i la capacitat, de 2.400.000 metres cúbics.  
Amb l'entrada en funcionament del trasvasament Tajo-Segura, el reg està assegurat en èpoques normals. Aquestes terres no tenen cap altre factor limitador que l'excessiva altura dels nivells freàtics, com en la Vega Baixa del Segura.  
Dues són les fonts de proveïment de la zona: la primera, les procedents de la conca del Segura, per la seua condició de regadiu tradicional, amb 500 litres per segon de cabal continu que s'ha de prendre a través d'elevació o pels canals del trasvasament; la segona font és de les aigües del trasvasament Tajo-Segura a través dels canals principals.  
La zona està dominada pel canal principal de reg amb una longitud superior als 22 quilòmetres, que s'alimenta de la impulsió del riu Segura, amb capacitat de 1.000 litres per segon i a través del canal de La Pedrera, afluent del canal del Camp de Cartagena, que li injecta en tres punts fins a 1.000 litres per segon en cadascun d'ells. Aquest canal principal va repartint les aigües rebudes per 61 partidors a través dels reguerons, que formen una teranyina que porta l'aigua a totes les parcel·les.  
A hores d'ara, la Confederació Hidrogràfica del Segura està construint el gran col·lector de drenatge de la zona, per la qual cosa caldrà que la Conselleria d'Agricultura faça els col·lectors secundaris de drenatge. Es preveu la realització de la xarxa secundària, amb una longitud de 25.000 metres. Igualment, l'administració agronòmica està executant el projecte de REGULACIó DELS CANALS DE LA COMUNIDAD DE REGANTES DE LEVANTE, MARGEN DERECHA DEL RíO SEGURA, que regularà tota la xarxa de reg per mitjà de l'obertura i el tancament automàtics de comportes i el control informàtic d'aquestes.  
La concessió de 500 litres per segon de cabal continu aconsella la construcció d'un embassament regulador que tinga una doble finalitat: d'una banda, aprofitar les aigües de drenatge del riu Segura durant els mesos d'hivern, i de l'altra, atés que el canal té la possibilitat d'injectar fins a 3.000 litres per segon en diferents trams, regular el reg de manera que se suprimisquen durant els caps de setmana i les nits d'hivern.  
L'embassament es preveu d'uns 500.000 metres cúbics.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Millora de la regulació i el transport 500  
- Construcció de basses 500.000 m3 400  
- TOTAL 900  
e) SALADARES  
Declarada d'interés nacional pel Decret de 27 de juny de 1941, per l'Institut Nacional de Colonització i posteriorment IRIDA, s'hi han efectuat múltiples actuacions per al sanejament i la posada en reg de la zona. La qualitat de les aigües fetes aflorar en els pous de Redován va impedir la dessalinització de la zona i, a càrrec del trasvasament Tajo-Segura, es van aconseguir 7,5 hectòmetres cúbics.  
En l'actualitat, la zona ha estat lliurada per l'IRIDA als beneficiaris i les obres necessàries per a la posada en reg està executant-les directament l'IRIDA.  
En l'informe sobre les necessitats de drenatge de la zona regable de Saladares (Alacant), redactat pe l'IRIDA, es recull la necessitat d'aprofundir el sistema de drenatge salí semiconfinat, de manera que l'ascensió capilar no afecte les collites.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Millora de la regulació i el transport 600  
- Construcció bassa 200.000 m3 200  
- Construcció dessalinitzadora 2,5 hm3 600  
- TOTAL 1.400  
f) REGS DE LLEVANT (Marge Esquerre i altres)  
La zona de regs de Llevant Marge Esquerre del Segura està situada al sud de la província d'Alacant i ocupa part dels termes municipals d'Albatera, Alacant, Benferri, Callosa de Segura, el Campello, Catral, Cox, Crevillente, Elx, Granja de Rocamora, Mutxamel, Orihuela, Redován, San Juan i Santa Pola. La superfície regable, d'acord amb el que ha disposat la Comissió Tècnica Mixta, és de 32.707 hectàrees i el perímetre és l'establit en l'acta.  
El nombre total de regants de la comunitat es pot fixar en uns 20.000.  
Les concessions d'aigua són de 2.600 litres per segon dels sobrants dels assarbs i 5.100 litres per segon dels sobrants del riu Segura. Aquests 7.700 litres per segon es transporten als diferents canals de distribució a través del canal principal, en el qual hi ha sis elevacions. La concessió del transvasament Tajo-Segura es va establir en 97,5 hectòmetres cúbics anuals dels 125 que se li van assignar en la Llei 52/1980, de 15 d'octubre, a la província d'Alacant. Aquests volums de transvasament, els subministra a la zona el canal de Crevillent.  
La regulació de la conca del riu Segura fa que els sobrants dels assarbs i del riu siguen inferiors als previstos en la concessió i, a més, de molt mala qualitat.  
La Comunidad de Riegos de Levante considera que les seues pèrdues en la xarxa principal de distribució pugen al 30 per cent, i caldria afegir-hi l'existent en la xarxa secundària, que en alguns casos està en terra i en altres en canalons molt deteriorats. Com que l'aigua del transvasament és quantificable en capçalera, a l'efecte del pagament de tarifes i també en el punt d'eixida de la xarxa principal en una mitjana de nou anys, les pèrdues són del 22,64 per cent.  
Aquesta zona està formada per la Comunidad de Riegos de Levante i la seua zona d'influència formada per les seues comunitats de base i altres que tenen total o parcialment superfícies connectades amb aquesta comunitat, encara que les seues concessions d'aigües siguen distintes, per ser aprofitament d'aigües residuals d'Elx i Alacant o per pous.  
La complexitat de la zona obliga a separar les inversions per associacions o comunitats de regants així:  
- Comunidad General de Riegos de Levante, Margen Izquierda del Segura  
En l'estudi de necessitats per prioritat s'inclouen les obres següents:  
- Setena elevació d'Elx i embassament regulador de 100.000 metres cúbics de capacitat.  
- Canal de Ponent de la setena elevació d'Elx.  
- Setena elevació de la Penya i embassament regulador de 80.000 metres cúbics de capacitat.  
- Canal de la setena elevació de la Penya.  
- Elevació de les aigües residuals de la depuradora de Orgégia.  
- Capçalera del Primer Canal de Llevant i embassament regulador de 40.000 metres cúbics.  
- Capçalera del Segon Canal de Llevant i embassament regulador de 100.000 metres cúbics.  
- Capçalera del Segon Canal de Ponent.  
- Telecomandament de les elevacions i els aforadors principals.  
- Canal Principal des de la presa en el riu Segura finsa la segona elevació.  
- Reparació dels túnels de les elevacions tercera, quarta i cinquena.  
- Reparació dels túnels existents en el Tercer Canal de Llevant des de Torrellano fins a Mutxamel.  
- Reparació de les minicentrals de les elevacions quarta, cinquena i sisena.  
- Aprofitament d'aigües residuals d'Elx  
Incloses les seues terres dins d'aquesta zona estan els aprofitaments de les aigües residuals d'Elx per part de les entitats esmentades anteriorment, amb uns volums aprofitats de 7 hectòmetres cúbics. Les obres principals seran les d'embassament d'aquests cabals i connexió a les xarxes existents.  
Els litigis existents entre dues d'aquestes associacions no reflectixen en aquest estudi cap actuació a hores d'ara, considerant la petició efectuada per l'Associació del Reg de la Séquia Major del Pantà d'Elx.  
- Societat Agrària de Transformació d'Alacant-Nord  
Té una superfície de regadiu de 3.200 hectàrees.  
En l'estudi realitzat per la Direcció Territorial d'Agricultura per completar la xarxa de reg d'aquesta societat de transformació, actualment en terra i en condicions molt roïnes, amb moltes pèrdues i males olors, en una zona amb alta densitat mitjana de població rural, cal condicionar 60 quilòmetres de canonada entre 300 i 350 mil·límetres de diàmetre, per a cabals de 50 i 100 litres per segon.  
- Cooperativa Agrícola i Ramadera d'Alacant  
Té una superfície de regadiu de 1.100 hectàrees.  
La Cooperativa ha presentat un estudi per a la transformació total de la zona. Aquest estudi, amb un cost alt, comprén obres que es poden considerar d'interés general i altres complementàries.  
Inclou embassaments reguladors, impulsions per a la distribució de l'aigua residual d'Alacant i implantació de reg localitzat per unitats d'explotació.  
La longitud de canonada de pressió és de 17.660 metres, tres transformadors amb una capacitat de 950 quilovoltampers i cinc embassaments amb una capacitat de 1.265.000 metres cúbics.  
- Societat Agrària de Transformació de San Enrique i San Pascual  
Té una superfície de regadiu de 1.500 hectàrees.  
Es pretén redotar aquestes societats agràries de transformació mitjançant embassaments reguladors que emmagatzemen l'aigua durant l'hivern per al reg estiuenc. Implicaria una conducció de 4.000 metres i la capacitat total de regulació seria de 1.500.000 metres cúbics.  
- Comunidad de Regantes Perpetuo Socorro - San Miguel de Redován i altres  
Té una superfície de regadiu de 4.200 hectàrees.  
La infraestructura primària d'aquesta comunitat està executada i la xarxa de reg està en canalons deteriorada amb pèrdues d'aigua. Es considera el canvi d'aquesta xarxa a canonada a través de la línia de racionalització d'aigua per al reg.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 9.000 h 4.500  
- Millora de la regulació i el transport 12.150  
- Construcció de basses 3,1 hm3 3.100  
- Reutilització d'aigües depurades 12 hm3 1.200  
- Millora de la gestió 240  
- TOTAL 21.190  
g) PILAR DE LA HORADADA DINS DE LA COMUNIDAD DE RIEGOS DEL CAMPO DE CARTAGENA  
Dins dels 122 hectòmetres cúbics assignats d'aigües del transvasament al Camp de Cartagena, hi ha un volum de 2,8 hectòmetres cúbics assignats a Pilar de la Horadada (Alacant). Tota la infraestructura hidràulica i vial ha estat executada i els problemes hidràulics estan units als que tinga el Camp de Cartagena.  
2.11 ZONA DEL VINALOPó  
No es poden descriure aquestes zones independentment per la seua correlació hidràulica, tan important que seria impossible parlar de regadius en el Vinalopó Mitjà si no s'hagueren format amb les aigües extretes i transportades des de l'Alt Vinalopó, els aqüífers del qual, encara que actualment sobreexplotats, tenen una gran capacitat de recàrrega i una qualitat de l'aigua apta per al consum humà i agrícola.  
Per tant, és primordial per a la zona l'explotació de les aigües subterrànies, ja que els recursos superficials són molt escassos.  
La relació entre l'Alt Vinalopó i el Mitjà és una simbiosi, atés que, si bé l'Alt cedix aigua del seu subsòl al Mitjà, també és cert que mitjançant les tarifes de reg i proveïment vigents, establides per la Conselleria d'Agricultura, el Mitjà subvenciona l'Alt en els costs de l'aigua.  
a) ZONA ALT VINALOPó  
La superfície total cultivada és de 41.635 hectàrees amb la distribució següent: regadiu, 8.593 hectàrees, i secà, 33.402 hectàrees.  
Els recursos hídrics superficials de la conca del riu Vinalopó es limiten exclusivament a una part de la zona alta i els recursos possibles regulats són d'uns 4 hectòmetres cúbics, que actualment només s'aprofiten en una mínima part en el regadiu de les zones de Bocairent, Banyeres de Mariola i la vall de Beneixama (CaÑada, el Camp de Mirra i Benejama). La resta es perd al llarg del riu per filtració i aquestes aigües no arriben, en la majoria d'anys, a l'encreument amb l'autovia Alacant-Madrid, en el terme municipal de Villena. Sols en el cas de riuades, que es poden considerar extraordinàries, les aigües travessen aquest terme i se salinitzen més avall a causa del rentatge dels sediments evaporítics de les margues de guix del Keuper que travessa el riu.  
Les actuacions que es programen per a aquesta zona tenen per objecte la regulació exhaustiva dels recursos naturals superficials i la construcció d'embassaments de capacitat mitjana que permeten l'estalvi d'energia en l'extracció de les aigües subterrànies i la implantació del reg per goteig.  
Destaca per la seua importància la construcció d'una presa en la capçalera del riu Vinalopó a BaÑeres, el projecte de la qual ja està redactat, i que permetria aprofitar íntegrament els recursos del riu, que es calculen en 3 hectòmetres cúbics en aquest punt i que hui en dia es perden en la major part.  
És imprescindible que els regants s'agrupen en comunitats de regants per organitzar adequadament la gestió de l'aigua i, posteriorment, en una agrupació de tipus comarcal per defensar els seus interessos.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 4.000 h 2.000  
- Millora de la regulació i el transport 1.150  
- Construcció de 7 hm3 de basses 2.400  
- Millora de la gestió 70  
- Sondatges 100  
- TOTAL 5.720  
b) ZONA VINALOPó MITJà  
La superfície total cultivada és de 48.498 hectàrees, de les quals 21.315 són de regadiu i 27.183, de secà.  
A fi de mamprendre la transformació de les terres dels agricultors associats mitjançant l'execució de les obres necessàries per a la captació d'aigües subterrànies i la regulació i posterior distribució d'aquestes, han anat constituint-se, al llarg de les últimes dècades, les diverses societats agràries de transformació i comunitats de regants que configuren l'agricultura en la conca mitjana del riu Vinalopó.  
Des de la seua creació, aquestes entitats de reg han desplegat una labor important i, com a prova de l'èxit de la seua gestió, es pot apuntar el nombre d'agricultors associats, les superfícies inscrites i els sondatges realitzats.  
Però l'escassesa d'aqüífers en la conca mitjana i la pobresa manifesta d'aquests en van originar ràpidament la sobreexplotació i posterior salinització, cosa que s'ha traduït en l'abandó de la majoria dels sondatges i en la recerca de subministraments alternatius, a fi de poder regar, basats en l'aprofitament de les aigües subterrànies de l'Alt Vinalopó i residuals, i insistint sempre en la recerca d'aigües exògenes regulades superficialment.  
Com que es tracta d'una zona clarament deficitària en recursos hídrics, l'agricultura de regadiu depén en gran mesura de les aportacions externes, procedents de l'Alt Vinalopó o d'altres conques. En previsió de la realització d'aquestes obres, com també per a un millor aprofitament de les aigües pròpies de la conca, es proposa incrementar la construcció d'embassaments a fi de disposar de la capacitat suficient per a emmagatzemar les aigües hivernals, i la interconnexió entre aquests, a fi d'arribar en el futur a una capacitat d'embassament de 21 hectòmetres cúbics, front als 13,5 de què es disposa hui en dia. Les obres necessàries estan incloses en el Pla d'Obres i Millores Territorials de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, aprovat recentment.  
Així mateix, s'ha de promoure la constitució de les comunitats de regants, tant a escala local com comarcal, a fi d'aconseguir una gestió òptima dels recursos hídrics.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 10.000 h 5.000  
- Millora de la regulació i el transport 2.260  
- Construcció de 7,5 hm3 de basses 6.200  
- Millora de la gestió 170  
- Sondatges 100  
- TOTAL 13.730  
2.12 ZONA FOIA DE CASTALLA  
La Foia de Castalla és una comarca natural situada al nord-oest de la província. Està formada pels termes municipals de Castalla, Onil, Ibi i Tibi.   
La comarca comprén una superfície de 29.536 hectàrees, amb 10.973 hectàrees de conreus, 1.372 de regadiu i 9.601 de secà.  
El balanç hídric per als regadius de la zona resulta lleugerament positiu. Açò vol dir que ens trobem en una zona en equilibri, atesa la prudència amb què cal considerar les dades de recursos disponibles.  
Pel que fa al cas, la problemàtica es planteja en dues direccions:  
- D'una banda, cal conéixer amb més exactitud les quantitats dels recursos disponibles realment, perquè el balanç, de ser lleugerament excedentari, podria passar a ser lleugerament deficitari.  
- En segon lloc, la disponibilitat teòrica de recursos suficients no vol dir necessàriament que els recursos estiguen de fet realment disponibles. Per a passar de les disponibilitats teòriques a les disponibilitats reals, es necessiten unes infraestructures i una gestió dels recursos hídrics que, en l'actualitat, són clarament insuficients i, en alguns casos, d'organització incorrecta. D'altra banda, les suficients disponibilitats teòriques d'aigua en la comarca emmascaren la disponibilitat real d'aquesta aigua en cada una de les zones regables de la comarca. En aquest sentit, adquirix especial importància el fet de preveure la utilització de les aigües depurades, ja que la utilització d'aquestes aigües obliga necessàriament a disposar d'obres de regulació i de conducció per posar l'aigua a la disposició del regadiu.  
A penes hi ha regulació en els regadius de la comarca, llevat de les xicotetes basses (500 - 1.500 m3) que hi ha junt als naixements i les fonts que s'aprofiten. Aquestes basses (algunes en mal estat), construïdes fa bastants anys (alguna data de principis del segle XIX), reflectixen les limitacions tècniques i econòmiques de l'època en què es van fer i resulten hui en dia clarament insuficients. D'altra banda, en els darrers anys s'han realitzat a nivell particular alguns embassaments amb làmina impermeable. La capacitat d'aquests nous embassaments puja en el conjunt de la comarca a 200.000 metres cúbics.  
A la vista de tot l'anterior i atesa la necessitat d'aprofitar les aigües depurades, s'aprecia que és fonamental incrementar la capacitat d'embassament en la comarca de manera important. A més a més, aquesta necessitat de regulació augmenta si considerem també l'ordenació necessària per a l'explotació de l'aqüífer quaternari de Castalla. El gran nombre de pous existents en l'actualitat fa que l'explotació de l'aqüífer siga bastant ineficient, tant tècnicament com econòmica. Per això, interessa disposar de regulació en aquest recurs, per a aprofitar exclusivament les hores vall en els bombejos, amb l'important estalvi econòmic que això representa.  
En definitiva, la Foia de Castalla necessita un pla d'aprofitament integral de les aigües per a reg, on es determinen les quantitats de recursos realment disponibles que poden aportar al regadiu les diferents fonts de proveïment. Aquestes fonts de proveïment són:  
1. Aqüífer quaternari de Castalla.  
2. Aprofitament d'aigües depurades.  
3. Aqüífers adjacents (serra de Castalla, serra d'Onil, etc.), aprofitats tradicionalment a través de diverses fonts i galeries.  
4. Aprofitament del vessament superficial.  
Convé considerar també la necessitat d'interconnectar aquestes diverses fonts i regular-les, de manera que la gestió del recurs aigua es faça de la manera més eficient possible. Aquesta necessitat d'interconnexió obliga a disposar d'una infraestructura (fonamentalment conduccions i sistemes de control de cabals), inexistent a hores d'ara.  
A partir de les dades recollides i de la problemàtica de la zona, es desprenen les necessitats en la millora de la seua infraestructura hidràulica.  
a) Necessitats d'embassament: 1 hm3  
b) Conduccions principals: 70 Km  
c) Millora en els regadius:  
 Reg per goteig : 700 h  
 Reg per aspersió : 400 h  
d) Neteja i condicionament de fonts i basses: 8  
Com s'ha explicat anteriorment, és fonamental per a l'explotació correcta dels regadius de la comarca disposar d'un pla d'aprofitament integral que enumere i quantifique els recursos existents.  
Es pot apreciar l'escassa presència de comunitats de regants. Açò obliga al fet que les entitats de reg existents actualment s'agrupen en comunitats generals per zones a fi de poder aconseguir una gestió de l'aigua molt més eficaç, que aprofite els recursos disponibles i en la forma més econòmica possible.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 1.100 h 550  
- Millora de la regulació i el transport 640  
- Construcció d'1 hm3 de basses 850  
- Millora de la gestió 10  
- TOTAL 2.050  
2.13 ZONA DE LA MUNTANYA  
La comarca de la Muntanya d'Alacant comprén tota la zona nord interior de la província d'Alacant. Geogràficament, limita al nord amb la província de València; a l'est, amb la comarca de la Marina Alta; al sud, amb la comarca de la Marina Baixa i, a l'oest, amb les comarques de l'Alt Vinalopó i la Foia de Castalla.  
Administrativament, la zona en estudi està constituïda per 37 municipis, que pertanyen a la zona desfavorida de muntanya denominada la Muntanya d'Alacant, tret dels termes municipals de Xixona, Busot i Aigües que, encara que administrativament pertanyen a la comarca de l'Alacantí, s'han inclòs dins d'aquesta zona per les seues característiques fisiogràfiques i pel fet que, malgrat no estar reconegudes, se n'ha sol·licitat la inclusió en la zona desfavorida de muntanya.  
La superfície cultivada és de 38.594 hectàrees, amb 2.507 hectàrees de regadiu i 36.087 hectàrees de secà.  
Les característiques hidrogràfiques de la comarca estan condicionades per l'orografia, la geologia, la litologia i la climatologia. En aquest sentit, tota la xarxa fluvial és de tipus mediterrani, per la qual cosa els seus rius es caracteritzen per salvar pendents acusades en trams curts, cosa que els conferix gran velocitat i un alt poder erosiu. A açò s'afegix la irregularitat de les pluges, que es traduïx en llargs períodes amb poc cabal i curts períodes de règim torrencial, amb crescudes considerables.  
El principal riu de la comarca és el Serpis, al qual aboquen les seues aigües nombrosos barrancs i afluents de tota la zona. Els altres rius que es formen en la Muntanya són el Girona i el Gorgos (Xaló), que travessen fins a la desembocadura la Marina Alta, i el riu de la Torre (la Torre de les Maçanes), afluent del riu Montnegre. Podem dir també que el riu Algar (fonamental en els proveïments de la Marina Baixa) es forma entre els termes municipals de Tárbena i Bolulla, encara que la major part del seu curs discorre per la Marina Baixa.  
La problemàtica gira al voltant de dos aspectes fonamentals de l'agricultura d'aquesta zona:  
- D'una banda, la diversitat, per existir 10 zones diferents dins de la comarca. Aquesta diversitat, motivada fonamentalment per la complicada orografia de la comarca, dóna lloc a distintes climatologies i distints tipus de sòls, que originen la variació que hi ha en el regadiu d'aquesta comarca.  
- D'altra banda, l'abandó o semiabandonó de part del regadiu, que ha deteriorat molt les infraestructures de reg, ja que aquestes no han tingut la conservació ni l'adaptació a les tècniques modernes que una agricultura eficient requerix.  
A continuació, passem a descriure els diferents aspectes d'aquesta problemàtica.  
El balanç hídric per als regadius de la zona resulta clarament positiu, cosa que indica que ens trobem en una comarca excedentària. No obstant això, convindria realitzar els balanços hídrics del regadiu per a cada zona, a fi de descobrir possibles desequilibris i mancances en algunes de les zones delimitades.  
Les necessitats en la millora de la infraestructura hidràulica de la zona són:  
a) Necessitats d'embassament: 1,5 hm3  
b) Conduccions principals  
Distingirem dos casos: d'una banda, les conduccions primàries de les xarxes de reg i, de l'altra, les conduccions per a connexió d'embassaments.  
- Conduccions primàries: 237 km  
- Conduccions de connexió d'embassaments: 55 km  
c) Millora dels regadius  
- Reg per goteig: 1.700 h  
d) Neteja i condicionament de fonts i basses: 31  
e) Posada en explotació de sondatges: 2  
f) Correcció d'aigüeres: 18 km  
És fonamental per a l'explotació correcta dels regadius de la comarca disposar en cada zona d'un pla d'aprofitaments hidràulics. Aquest pla ha de preveure, en cada cas, els estudis necessaris per a la determinació dels recursos disponibles i la gestió més eficient d'aquests per a la dotació de la zona. En aquest sentit, cal destacar la necessitat imperiosa d'aforar els manantials i les fonts naturals, que en moltes zones són una part important dels recursos disponibles. L'absència d'aquests aforaments no sols impedix la valoració correcta dels recursos disponibles, sinó que, de manera molt important, incidix en la determinació de les necessitats d'embassament.  
D'altra banda, dins dels plans d'aprofitament, en algunes zones interessa aprofitar les aigües depurades, per a la qual cosa convé estudiar-ne l'aptitud per al reg des del punt de vista agronòmic, atesos els problemes de mala qualitat que presenten els efluents de les depuradores actualment en funcionament.  
Finalment, aquests plans han de preveure l'estudi del vessament superficial (Planes-Benimarfull, Gorga-Penàguila i Xixona) i les seues possibilitats d'aprofitament, tant en quantitat dels recursos disponibles com en la definició de les obres necessàries per a l'aprofitament.  
En la comarca hi ha poques comunitats de regants. Això, unit al gran nombre d'entitats de reg amb unes superfícies adscrites a cada entitat molt xicotetes, fa que el panorama de l'organització i la gestió dels regadius de la comarca resulte certament desolador.  
Per això, a més de les millores en la infraestructura hidràulica, és fonamental una millora en l'organització i la gestió dels regadius. Es necessita, com a punt de partida, la formació de comunitats de regants, creades no solament amb un sentit social localista, sinó, sobretot, amb un sentit agrícola i social més ampli.  
En les zones on es preveu el pas de regs tradicionals a pressió, resulta fonamental disposar d'una automatització de les noves xarxes de reg.  
En resum, les obres que s'han de realitzar en la zona i el pressupost estimat són els següents:  
 MILIONS  
 DE PTA  
- Implantació de reg localitzat en 1.700 h 1.020  
- Millora de la regulació i el transport 1.700  
- Construcció de 1,5 hm3 de basses 1.500  
- Millora de la gestió 30  
- Sondatges 100  
- TOTAL 4.350  
- III -  
RESUM D'INVERSIONS,   
ACTUACIONS QUE ES REALITZARAN   
I DISTRIBUCIó TEMPORAL



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 2445, del 08-02-1995 (1995/833775)

ANEXO normativo del Decreto 13/1995, de 10 de enero, del Gobierno valenciano, Plan Director de Modernización del Regadío de la Comunidad Valenciana, publicado al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2436, de 26 de enero de 1995.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc//1995/01/10/13/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   2445

Fecha DOGV
:   08-02-1995

Sección del DOGV
:   DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   1995/833775

CVE


Fecha del documento
:   10-01-1995

Organismo emisor
:   Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación

Tipo de documento
:   Anuncio

Análisis jurídico

ANEXO normativo del Decreto 13/1995, de 10 de enero, del Gobierno valenciano, Plan Director de Modernización del Regadío de la Comunidad Valenciana, publicado al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2436, de 26 de enerode 1995.   
PLAN DIRECTOR DE MODERNIZACION DEL REGADIO  
 DE LA COMUNIDAD VALENCIANA  
- I -  
OBJETIVOS, CRITERIOS, DIRECTRICES Y PRIORIDADES  
1.OBJETIVOS  
Los objetivos del Plan Director de Modernización del Regadío de la Comunidad Valenciana son los siguientes:  
- OPTIMIZACION EN EL USO DE LOS RECURSOS DISPONIBLES PARA RIEGO, FOMENTANDO EL AHORRO E INCREMENTANDO LA EFICIENCIA EN SU APLICACION.  
- ESTABLECIMIENTO DE UNA ESTRATEGIA DE DEFENSA PARA PERIODOS DE SEQUIA.  
- RECUPERACION DE ACUIFEROS TANTO EN SU ASPECTO CUANTITATIVO COMO DE LA CALIDAD DE SUS AGUAS.  
- ASEGURAR EL SUMINISTRO NECESARIO EN EL SISTEMA DEL ACUEDUCTO TAJO-SEGURA.  
- MODERNIZACION DE LAS INSTITUCIONES Y SISTEMAS DE GESTION Y DISTRIBUCION DE AGUA PARA RIEGO, RESPETANDO LOS DERECHOS ADQUIRIDOS.  
- CONOCIMIENTO INTEGRAL DEL REGADIO VALENCIANO.  
2. HIPOTESIS Y CRITERIOS DE ACTUACION  
\* Las hipótesis en que se basa este Plan Director del Regadío Valenciano son las contempladas en el Plan Hidrológico Nacional y en las Bases para la Política Hidráulica de la C. Valenciana, así como en el Plan Director de Saneamiento y Depuración de la Comunidad Valenciana.  
\* El criterio básico es el de acometer el necesario proceso de modernización del regadío desde una estrategia fundamentalmente empírica que nos conduzca según los resultados a una redefinición del sistema hidráulico en concordancia con las transformaciones que se alcancen.  
Dada la complejidad, tradición y superposición de diferentes sistemas de gestión y distribución, parece más operativo trabajar desde esta perspectiva que obviamente no está exenta ni en contradicción con el conocimiento científico de las metas deseables. Pero si la hidráulica es una ciencia esencialmente empírica, el criterio de actuación a adoptar nos parece que también debe serlo. Con ello creemos que, no sólo huimos de planteamientos tecnocráticos, sino que podremos obviar posibles batallas políticas o legales con efectos paralizantes en general y nos adaptamos mejor a la mentalidad de los regantes que en definitiva son y deben seguir siendo los principales protagonistas en tema tan delicado.  
\* Un segundo criterio básico es el de trabajar con la vista puesta en el Plan Hidrológico Nacional, de forma que esta modernización del regadío valenciano sirva para acelerar en lo posible su puesta en marcha, y para que cuando esto ocurra sea más fácil y más rápida la conexión y uso de las nuevas fuentes de suministro que en él se contemplan.  
\* Debe también resaltarse que el presente plan no contempla la expansión del regadío, sino la consolidación del actual y en todo caso tan sólo la sustitución de superficies regables en aquellas áreas en que la expansión urbana o industrial vayan ocupando suelo agrícola. Si se produjera algún tipo de incremento del regadío no pensamos que supere lo previsto en el PHN y tendría lugar en la provincia de Castellón, tal y como allí se expresa.  
3. DIRECTRICES DE ACTUACION  
Para alcanzar los objetivos antes mencionados, las cinco grandes líneas de actuación previstas son las siguientes:  
- MODERNIZACION DE REGADIOS HISTORICOS Y TRADICIONALES.  
- INCREMENTO DE LA CAPACIDAD DE EMBALSE.  
- INCREMENTO DE LA SUPERFICIE CON RIEGO LOCALIZADO.  
- NUEVAS FUENTES DE RECURSOS: AGUAS RESIDUALES, NUEVOS SONDEOS Y DESALINIZACION.  
- MEJORA DE LA GESTION.  
A las que habría que aÑadir todas aquellas obras y actuaciones conducentes a asegurar el suministro y buen funcionamiento del sistema Tajo-Segura en lo referente a la Comunidad Valenciana, al menos en cuanto a los objetivos que la Ley 21/1971 contempla para su primera fase.  
A efectos de clarificar lo anteriormente expuesto comentemos brevemente cada una de las líneas de actuación.  
3.1. MODERNIZACION DE REGADIOS HISTORICOS Y TRADICIONALES  
Las actuaciones en estos grandes perímetros de riego pretenden no sólo el ahorro hídrico -vía rehabilitación de infraestructuras fundamental-mente sino también la racionalización en la distribución y práctica del riego.  
La complejidad y variedad de los diferentes sistemas, que se han ido decantando a través del tiempo, obliga a actuaciones específicas y diferenciadas en cada uno de ellos.  
En buena parte ya se han acometido en los últimos aÑos acciones en este sentido, en especial en los de la provincia de Castellón. No obstante pensamos que es en esta línea de actuación en la que mayor ahorro hídrico se puede lograr, si bien serán las que comporten mayores inversiones.  
Reiterémonos sobre la necesidad de llevar a cabo este proceso con el mayor respeto a los derechos adquiridos, así como con la intención de que sean los propios regantes los que se doten de nuevas formas de organización y gestión compatibles con sus tradiciones.  
Se trata, pues, de un proceso de rehabilitación, delicado, costoso pero necesario, que puede conllevar un importante ahorro de agua, a la vez que preserve el valor cultural que poseen estos regadíos.  
Se contemplan actuaciones en unas 113.000 Has. todas ellas regables con aguas superficiales.  
3.2. INCREMENTO DE LA CAPACIDAD DE EMBALSE  
Se pretende con estas actuaciones la realización de embalses de entre 50.000 a 300.000 m3 -en línea con lo que ya viene realizando la CAPA- de manera que en cada zona o unidad de actuación se mejora la seguridad del suministro, aprovechando al máximo las precipitaciones y/o incrementando el confort del regante (eliminación de riegos nocturnos), a la vez que en muchos casos se facilite la implantación del riego localizado.  
No se trata pues de la construcción de grandes embalses, cuya competencia corresponde a las Confederaciones, y cuya finalidad va más allá del uso del agua para riego, aunque obviamente, en aquellas zonas en que esto vaya a ocurrir se contemple la conexión a los mismos de los sistemas de regadío que puedan beneficiarse.  
Será de gran interés aprovechar los periodos de otoÑo-invierno, en que las demandas son menores para llenar los embalses de manera que puedan contribuir a la creación de una reserva a utilizar en primavera y verano.  
El plan contempla un incremento de la capacidad de embalse cifrado en 52 Hm3, de los que 43 Hm3 se obtendrán en el horizonte 2002.  
3.3. INCREMENTO DE LA SUPERFICIE DE RIEGO LOCALIZADO  
Con suficiente experiencia de utilización en la Comunidad Valenciana, el riego localizado presenta para una buena parte de nuestros regadíos la alternativa más racional del uso de agua para riego, en especial en cultivos leÑosos y en horticultura de primor.  
Su contribución a la mejora de la eficiencia, a la menor contaminación de los acuíferos, así como al confort de los regantes hace que esta sea, pese a su coste, una de las líneas fundamentales de la modernización de nuestros regadíos.  
Su importancia como elemento de vertebración así como de facilitar la necesaria reforma estructural de nuestro minifundio abogan aún más en favor de esta línea de actuación.  
El Plan Director contempla la hipótesis de la implantación de riego localizado en 169.340 Has., de las que 76.445 Has. se llevan a cabo en los próximos 6 aÑos.  
3.4. NUEVAS FUENTES DE RECURSOS  
Las actuaciones en este apartado se concretan en tres grandes grupos:  
a) Nuevas captaciones de aguas subterráneas  
Aunque no son de esperar grandes cantidades de nuevos recursos a través de aguas subterráneas, el Plan Director contempla la posibilidad de obtener unos 280 Hm3 a través de esta línea, de forma compatible con la recuperación de los acuíferos actuales.  
Su ubicación se halla muy limitada geográficamente y su finalidad fundamental estriba en conseguir un sistema de reserva a ser utilizado sólo en momentos de sequía, si bien en algunos casos podrá usarse para redotar zonas insuficientemente dotadas en la actualidad.  
Las actuaciones en recuperación de acuíferos sobreexplotados, o con problemas de intrusión marina permitirán también un cierto margen de maniobra a este respecto.  
b) Reutilización de aguas residuales  
Línea en la que se cuenta así mismo con una cierta experiencia que va a permitir soslayar los problemas técnicos y de distribución temporal que en ocasiones comporta este tipo de actuación.  
El elevado grado de cumplimiento del Plan Director de Saneamiento y Depuración, que lleva a cabo la COPUT, hace que en los próximos aÑos sea posible disponer de hasta unos 250 Hm3 (140 Hm3 más de los utilizados en la actualidad) de esta fuente de suministro.  
Lógicamente su utilización está limitada a las proximidades de las grandes zonas urbanas, pudiendo en algunos casos como el de el área metropolitana de Valencia constituirse en un elemento de enorme importancia.  
c) Desalinización  
La utilización de estas tecnologías, de previsible disminución de coste en los próximos aÑos, permite pensar en distintos tipos de actuaciones según se trate de utilizar aguas marinas o aguas salitrosas.  
Su incidencia mayor es previsible que se localice en la provincia de Alicante, donde si las Confederaciones respectivas llevan a cabo las plantas previstas al objeto de dedicar su uso a abastecimiento urbano (dado el coste), se podrá conllevar el desvío del ahorro subsiguiente al regadío.  
En cuanto a aguas salitrosas, las actuaciones en estudio son de bajo volumen, aptas para explotaciones o pequeÑas comunidades de regantes cuyos cultivos permitan soportar el coste de estas aguas.  
3.5 MEJORA DE LA GESTION  
Esta línea de actuación es de vital importancia, ya que pese a su relativamente menor coste se puede esperar de ella notables ahorros así como reducción de costes de gestión importante, en especial en las Comunidades de Regantes Históricas y Tradicionales.  
Las tecnologías de telemando y la informática pueden ser instrumentos de gran eficacia al respecto.  
Otro aspecto positivo que puede derivarse de esta línea es la reorganización en comunidades generales de usuarios de gran dimensión en las que se ubicarían, sin necesidad de perder su identidad, las numerosísimas pequeÑas comunidades de regantes existentes en la actualidad, permitiendo además la legalización conforme a la vigente Ley de Aguas de las así mismo numerosas sociedades de riego (SATS, Cooperativas, etc.) que en su día no se acogieron a la Ley de Aguas y que, dada la complejidad del proceso, hoy les es muy difícil adaptarse a la misma.  
A tal efecto se ha dispuesto un capítulo estimativo en el presente plan director según diferentes hipótesis para cada una de las zonas.  
3.6. EL ACUEDUCTO TAJO-SEGURA  
El acueducto Tajo-Segura debería proporcionar en la provincia de Alicante a las aproximadamente 30.000 Has. que de él se suministran exclusivamente y a las otras 30.000 Has. que tienen derecho a redotarse del mismo, un volumen anual de unos 125 Hm3/aÑo. Las necesidades para todo el territorio de la Comunidad Valenciana y de la Región de Murcia, contempladas en la primera fase en la Ley 21/1971 y legislación complementaria a la misma, esto es, para 149.253 Has., se cifran en 385 Hm3/aÑo.  
Sin embargo, desde su puesta en funcionamiento y pese a que las inversiones postrasvase se estiman en casi 70.000 millones de pesetas de inversión pública y más de 72.000 millones de inversión privada, las aportaciones nunca han alcanzado la cifra prevista, y lo que es más grave han ido en orden decreciente en los últimos aÑos.  
El 90% de la superficie cultivada en las zonas regables del trasvase está ocupada por cítricos, frutales y horticultura, que conforman una agricultura moderna y con tecnología avanzada que, con recursos hídricos suficientes, puede tener una posición firme ante los criterios de liberalización comercial planteados en los acuerdos del GATT.  
En consecuencia, tanto la Generalitat Valenciana a través de la CAPA y la COPUT, como el Gobierno de la Región de Murcia mediante la Consejería de Agricultura, Ganadería y Pesca, han elaborado una serie de estudios e informes que han sido elevados ante el MOPU, en los que se analizan las posibles causas y se proponen una serie de actuaciones al respecto, tanto sobre la gestión de los recursos y normas de explotación en la cabecera del Sistema Hidrológico Tajo-Segura, como sobre algunas infraestructuras que permitirían una reorganización de las fuentes de abastecimiento de las demandas en el Alto Tajo.  
4. PRIORIDADES  
El Plan Director de Regadíos de la Comunidad Valenciana, contempla su realización en dos horizontes temporales que, aunque se establecen de manera flexible, sirven de referencia en especial a efectos de las consiguientes dotaciones presupuestarias:  
a) Horizonte 2002  
b) Horizonte 2012  
En cuanto a la priorización de las actuaciones los criterios para llevar a cabo las mismas, siempre que la realidad de cada caso lo permita, son los siguientes:  
a) Obras y actuaciones que implican mayor ahorro y eficiencia en el uso del agua para riego.  
b) Obras y actuaciones que suponen una mejor defensa estratégica contra la estacionalidad y los periodos de sequía.  
c) Obras y actuaciones que permitan la recuperación de acuíferos tanto en cantidad como en calidad de los recursos.  
d) Obras y actuaciones que incrementen los recursos disponibles.  
e) Obras y actuaciones que faciliten las transferencias interzonas.  
f) Obras y actuaciones que preparen la conexión al PHN.  
g) Nuevos regadíos.  
- II -  
PLAN GENERAL DE ACTUACIONES  
1. ZONIFICACION  
El Plan se estructura en base a las tres cuencas hidrográficas existentes en la Comunidad Valenciana, cuya participación territorial ó su importancia dentro de cada una de ellas es la expresada en el siguiente cuadro extraído del documentos de Bases para la política Hidráulica en la Generalitat Valenciana.  
 C.H. C.H. C.H.  
COMUNIDAD VALENCIANA EBRO JUCAR SEGURA   
% del territorio en la Cuenca 3'5 91'3 5'2  
% de participación en la Cuenca 1'0 49'6 7'0  
Dentro de cada una de las Cuencas, el territorio objeto del Plan se distribuye en zonas según el cuadro siguiente:  
 ZONA DENOMINACION Nº HAS  
 1 Plana de Vinaròs 10.133  
 2 Oropesa - Cabanes 3.844  
 3 Plana de Castellón - Mijares 42.802  
 4 Palancia - Los Valles 12.430  
 5 Cuenca del río Túria 56.818  
 6 Cuenca del río Júcar 99.599  
 7 Cuenca del Serpis 16.867  
 8 Marina Alta 9.204  
 9 Marina Baja 7.747  
 10 Zona Meridional de Alicante 87.700  
 11 Vinalopó 29.908  
 12 Hoya de Castalla 1.372  
 13 MontaÑa de Alicante 2.507  
 TOTAL 380.931  
Dentro de cada zona se irán estableciendo las unidades de actuación, máximo nivel de detalle que se contempla en el P.D.R. y sobre las que se redactarán los proyectos de actuación sin perjuicio de que las obras en curso y/o proyectadas que concuerden con las directrices del mismo puedan ser objeto de licitación con anterioridad.  
2. INVENTARIO DE ACTUACIONES  
2.1. PLANA DE VINARòS  
La superficie regada en esta zona es de 10.133 Has. Toda el agua de riego es subterránea, siendo la textura del suelo gravosa, por lo tanto muy permeable.  
Exceptuando determinados pozos que prácticamente están junto al mar, y si la pluviometría es normal en la zona, no hay problemas de intrusión marina.  
Se diferencian en esta zona, dos subzonas agrícolas: una tradicional, como es el área de Benicarló (donde abunda la horticultura) y otra citrícola de nueva implantación (Vinaròs, San Jorge) en la que existe un importante porcentaje de riego localizado y cuyo tamaÑo de parcelas de explotación, es elevado respecto al de la media provincial.   
Es una zona en la que no existe tradición en la gestión en común del agua, por haber muchos pozos de propietarios individuales.  
Para prevenir la sobreexplotación de los acuíferos y que avance tierra adentro la intrusión marina, se tendría que explotar preferentemente el acuífero de la zona norte y conservar el acuífero de la Plana, al mismo tiempo que intentar aprovechar las avenidas de agua del río Cenia para disminuir las extracciones subterráneas.  
Las actuaciones que se proponen son las siguientes:  
- Realización de un azud sobre el río Cenia, aguas abajo de las tomas actuales para los regadíos existentes y conducción mediante un canal a las balsas que dispone la C.A.P.A. (con una capacidad de 1.500.000 m3) para aprovechar las avenidas de este río.  
- Alcanzar la cifra de un 60% de la superficie, con riego localizado.  
- Creación de Comunidades de Regantes, mejorando la gestión del agua y una Comunidad General de Usuarios.  
- Realización de dos balsas de 100.000 m3, para que las Comunidades de Regantes puedan mejorar la gestión del agua.   
- Aprovechamiento de las aguas depuradas de PeÑiscola- Benicarló- Vinaròs.  
- Realización de sondeos.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Azud y conducciones a balsas 100  
- Implantación de riego localizado en 6000 Has 3.000  
- Creación y gestión Comunidades Regantes 90  
- Ejecución de 2 balsas de 100.000 m3 200  
- Aprovechamiento de 5,25 Hm3 de las aguas  
 depuradas de PeÑiscola, Benicarló y Vinaròs 525  
- Ejecución de sondeos 80  
- TOTAL 3.995  
2.2. OROPESA-CABANES  
La superficie regada en esta zona es de 3.844 Has., siendo toda el agua de riego de origen subterráneo.  
En esta plana existe el problema de salinidad por intrusión marina, concentrado en este momento en los pozos de la desembocadura del río Chinchilla (Oropesa).  
También ha habido un crecimiento de nuevos regadíos, implantándose los cítricos y la utilización del sistema de riego localizado.  
Al igual que ha ocurrido en la plana de Vinarós, al ser nuevas transformaciones, no existe tradición en la gestión en común del agua de riego, si bien el tamaÑo de las parcelas es grande respecto a la media provincial.  
En esta Plana confluyen dos acuíferos, el propio de la Plana y el de la zona norte, estando el borde de ellos en la línea Alcalá-Torreblanca.  
La solución de esta zona pasa por evitar la sobreexplotación del acuífero de la plana Oropesa-Cabanes, para lo cual son necesarios aportes exteriores.  
La Consellería ha realizado sondeos de investigación en la línea Alcalá-Torreblanca, sin que los resultados hayan sido satisfactorios, por lo tanto, sin abandonar esta línea de búsqueda de otros acuíferos, para garantizar la estabilidad de este regadío, se debe traer agua de otras cuencas o sistemas.   
Las actuaciones que se proponen son las siguientes:  
- Necesidad de aportes superficiales exteriores, bien sean del río Ebro o de otros acuíferos, para suprimir la explotación de los pozos de la costa con problemas de intrusión marina.  
- Alcanzar la cifra de un 75% de la superficie con riego localizado.  
- Realizar recarga artificial del acuífero.  
- Aprovechamiento de aguas residuales de Oropesa y Torreblanca.  
- Realización de sondeos de investigación.  
- Realización de dos balsas de 100.000 m3.  
- Creación de Comunidades de Regantes.   
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 3.000 Has 1.500  
- Aprovechamiento de 3 Hm3 de las aguas  
 depuradas de Oropesa y Torreblanca 300  
- Ejecución de 2 balsas de 100.000 m3 200  
- Ejecución de sondeos 60  
- Canal o entubación aporte recursos externos 300  
- Creación y gestión Comunidades de Regantes 45  
- TOTAL 2.405  
2.3. PLANA DE CASTELLó - ALTO MIJARES  
2.3.1. Problemática  
a) Zona regada con aprovechamiento Aguas Superficiales.  
La superficie regada con aguas superficiales es de unas 10.000 Has., aprovechando las aguas del río Millars, la Rambla la Viuda y río Veo, que riegan los términos municipales de Castelló, Vila-Real, Borriana, Almassora, Nules y Onda.  
No existen problemas en cuanto a intrusión marina en esta zona. Existe una gran tradición en la gestión del agua, organizada por Comunidades de Regantes y Sindicatos de Riego. Al ser una zona de regadío tradicional, el tamaÑo de las fincas es pequeÑo.  
Las actuaciones deberían ir enfocadas a una mejora de la eficiencia del riego mediante el revestimiento de acequias con hormigón, y agrupando las tierras en subzonas o sectores para poder hacer el cambio de riego por gravedad a localizado.  
b) Zona regada con aprovechamiento de aguas subterráneas.  
La superficie de esta zona es de 18262 Has.  
Dentro de la Plana de Castelló, se distinguen dos áreas de aprovechamiento de aguas subterráneas, provenientes de acuíferos subterráneos distintos: acuífero de la Zona Norte, del cual riegan los términos municipales de Castelló, Vila-Real, Borriana, Onda, Alcora y Betxi, y los sondeos que utilizan el acuífero del Palancia, Almenara, La Llosa.  
En esta zona, exceptuando la fachada costera, no existen problemas de intrusión marina, por lo tanto las actuaciones a realizar estarán basadas en la mejora de la utilización del sistema de riego y de la gestión del agua.  
A diferencia de las zonas descritas anteriormente (Plana de Vinaròs, Plana de Oropesa-Cabanes), el tamaÑo de las explotaciones es pequeÑo, por lo que se deberan orientar las actuaciones a superficies que incluyan más de una parcela, teniendo como ventaja, la de existir una tradición en el uso del agua de riego, al estar organizados los agricultores en comunidad de regantes.  
c) Zona regada con aprovechamiento de aguas subterráneas con problemas de intrusión marina.  
La superficie de esta zona es de 8044 Has.  
El problema de la intrusión marina en esta zona de riego adquiere gran importancia en los términos municipales de la Vall d'Uixò y Moncófar, y se extiende con menos intensidad a las zonas adyacentes, Nules y Xilxes y a determinados pozos de la zona costera. Cabe insistir en que a nivel provincial, en este momento, los focos importantes de intrusión marina son la Vall d'Uixò-Moncòfar y Oropesa-Torreblanca.  
En cuanto a la intrusión marina en la zona de la Vall d'Uixò-Moncófar, el problema es debido a la sobreexplotación de este acuífero originada por un aumento considerable de la superficie citrícola en el término municipal de la Vall d'Uixò.  
Se ha comenzado a trabajar en el tema de recarga de acuíferos en dicho término municipal, concretamente en los pozos de la Rambleta, aprovechando algún excedente de agua de las épocas de invierno, y se han obtenido muy buenos resultados (disminución del porcentaje de sales en el agua). También se ha realizado la recarga artificial de sondeos en otros términos municipales como Almenara, aprovechando los excedentes de la Font de Quart.  
Si el problema es grave en el término municipal de la Vall d'Uixò, no lo es menos en el de Moncófar, municipio ubicado junto al mar y en el que la totalidad de su agua es subterránea.  
La solución para atajar este grave problema, pasa por la traída de aguas superficiales a estos términos municipales, así como una mejora en la eficiencia del sistema de riego y el aprovechamiento de aguas residuales.  
d) Alto Mijares  
Se incluyen en esta zona numerosos regadíos con aguas superficiales de la cuenca media y alta del río Mijares, muy dispersos geográficamente y necesitadas de una modernización que permita aprovechar al máximo las aguas e incrementar los ingresos de una población agrícola en regresión.   
2.3.2. Líneas de actuación  
Las soluciones que se proponen son:  
a) Zona regada con aprovechamiento de Aguas Superficiales.  
- Revestimiento de acequias de hormigón.  
- Alcanzar la cifra de un 20% de la superficie con riego localizado.  
- Realización de cinco balsas de 50.000 m3.  
- Mejorar la gestión de riego que realizan las Comunidades de Regantes.  
- Aprovechamiento de las aguas de las depuradoras de Castelló, Benicàssim Vila-Real, Borriana, Onda.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Revestimiento de acequias 500  
- Implantación de riego localizado en 2.400 Has 1.200  
- Ejecución de 5 balsas de unos 50.000 m3 c/u 250  
- Reutilización de 16 Hm3 de las aguas depuradas   
 de Castellón, Benicàssim, Vila-Real,   
 Borriana y Onda 1.000  
- Mejora de la gestión de las Cdades. Regantes 45  
- TOTAL 2.995  
b) Zona regada con aprovechamiento de Aguas Subterráneas.  
- Alcanzar la cifra de un 40% de la superficie, con riego localizado.  
- Mejorar la gestión de riego que realizan las Comunidades de Regantes.  
- Realización de cinco balsas de 50.000 m3.  
- Ejecución de sondeos.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de 7200 Has de riego localizado 3.600  
- Ejecución de 5 balsas de 50.000 m3 c/u 250  
- Mejora de la gestión de las Cdades. Regantes 80  
- Ejecución de Sondeos 40  
- TOTAL 3.970  
c) Zona regada con aprovechamiento de Aguas Subterráneas con problemas de intrusión marina.  
- Alcanzar la cifra de un 60% de la superficie, con riego localizado.  
- Recarga de acuíferos con aguas provenientes del Espadán:  
- Rambla de Azuébar, Embalse de Algar de Palancia.  
- Aguas superficiales de la vertiente norte del Espadán, río Seco y sus afluentes a su paso por Artana-Eslida.  
- Recarga de acuíferos con agua del río Millars, prolongando los canales de la cota 100 y 220.  
- Realización de pozos de socorro a lo largo de la cota 100 y 220.  
- Realización de tres balsas de 100.000 m3.  
- No se propone ninguna actuación sobre la fuente de San José, ya que en este momento es el único punto de abastecimiento de agua potable para la Vall d'Uixò.  
- Construcción de un azud en el barranco del Belcaire, para aprovechar avenidas en la recarga de acuiferos.  
- Mejorar la gestión de riego de las Comunidades de Regantes.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 6.200 Has 3.100  
- Conducción embalse de Algar 400  
- Conducción río Veo 400  
- Prolongación canal cota 220 100  
- Prolongación canal cota 100 100  
- Pozos de socorro en los canales cota 220 y 100 120  
- Ejecución de 3 balsas de 100.000 m3 300  
- Azud conducción barranco Belcaire 60  
- Mejora de la gestión de riego 20  
- TOTAL 4.600  
d) PequeÑos regadíos Alto Mijares  
Se prevén el revestimiento de acequias y la ejecución de pequeÑas balsas de regulación.  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Mejora de la regulación y transporte 500  
- Construcción de pequeÑas balsas con un volúmen   
 total de 100.000 m3 100  
- TOTAL 600  
2.4. PALANCIA-LOS VALLES  
a) Alto Palancia  
a.1) Problemática  
Se incluyen dentro de este sistema los municipios de la provincia de Castelló que están en la cuenca del río Palancia, es decir, los comprendidos desde Soneja hasta el nacimiento del citado río. La superficie de regadío es de unas 3.241 Has.  
La zona se caracteriza por pequeÑos regadíos aprovechando aguas superficiales y actuaciones que ha realizado la administración, creando nuevos regadíos, como es el caso del regadío de "La Cabrera" en el término municipal de Segorbe.  
Las actuaciones deberán ir encaminadas a consolidar los regadíos existentes y mejorar su eficiencia, actuando sobre las acequias existentes, revistiéndolas de hormigón, ya que en su mayor parte son aún de tierra.  
a.2) Líneas de actuación  
Las soluciones que se proponen son las siguientes:  
- Consolidación de los regadíos existentes, mediante el revestimiento de acequias con hormigón.  
- Balsas de regulación de los riegos.  
- Mejorar la gestión de las Comunidades de Regantes.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Hormigonado de acequias 500  
- Mejora de la gestión de las Cdades. Regantes 20  
- Ejecución de pequeÑas balsas con un volumen   
 total de unos 80.000 m3 160  
- TOTAL 680  
b) Camp de Morvedre  
b.1) Problemática de la zona  
Abarca la comarca del Camp de Morvedre, constituída por 16 municipios con una superficie regable de 9189 Has.  
El 95% de regadío se dedica a cultivos arbóreos, (fundamentalmente agrios), y el 5% a herbáceos, acentuándose la proporción de agrios en las zonas regadas por encima de la plana de Sagunto.  
El Sistema de riego es por gravedad en las zonas de riego de la Acequia Mayor de Sagunto y Fuente de Quart. En el regadío con aguas subterráneas, el aprovechamiento es mixto (zonas regadas dominadas por redes entubadas y en conducciones abiertas).  
El río Palancia presenta una regulación muy deficiente, lo que provoca que se pierdan cantidades importantes, a escala local, de recursos superficiales. Esta insuficiencia de regulación ha obligado en el tiempo a realizar un intenso uso conjunto de aguas superficiales y subterráneas, concentrándose la explotación de estas últimas en el acuífero costero, que se encuentra salinizado.  
La construcción, ya iniciada, del embalse de Algar y el recrecido del embalse de Regajo, en su caso, permitirá la asignación de recursos, posibilitando la disminución de las extracciones del acuífero costero y permitirá la redotación de la zona regada por la Acequia Mayor de Sagunto y de las otras zonas regables consolidadas, con recursos insuficientes, si bien, las características del acuífero costero aconsejan se mantengan salidas al mar, para evitar el avance de la intrusión masiva.  
Las redes de riego comunitarias tienen, en general, una estructura obsoleta que en el caso de los regadíos de la Acequia Mayor de Sagunto, se va a poner aún más de manifiesto, cuando entre en funcionamiento la nueva presa de Algar.  
La realización de dos balsas por la citada entidad, va a contribuir decisivamente a poder adaptar el riego localizado en gran parte de su zona de riego en la Plana de Sagunto. En la zona de riego superficial, aguas arriba de ésta, no se ve factible, por la estructura del riego, en franja junto al río Palancia, y por tanto, con muy escaso desnivel entre la fuente de suministro y los campos.  
Cabría pensar, con respecto a la Acequia Mayor de Sagunto (entidad mayoritaria del riego), en proceder al entubado del actual canal, al menos, en parte de su recorrido, ya que necesita de ampliación, mejora, reparación y construcción de nuevos tramos de canal, que permitiese conseguir la presión necesaria para el riego localizado, máxime al entrar en explotación el embalse de Algar.  
La existencia de una organización del riego atomizada por la existencia de distintas entidades, incluso dentro de la propia comunidad de regantes en la Acequia Mayor de Sagunto, hace difícil la gestión del agua, que soporta costes elevados de funcionamiento. Se hace necesaria la integración, que ya se ha iniciado en Sagunto, de los pozos y sondeos en una sola entidad, y lograr con ello la gestión conjunta de las aguas superficiales y subterráneas. Ello sería posible con las disposiciones legales vigentes, como ya se preveía en otras zonas regables.  
b.2) Líneas de actuación  
Posibles actuaciones:   
a) En capacidad de regulación y transporte: Ya está en construcción el embalse de Algar. Procedería la reparación de conducciones principales y entubado de la Acequia Mayor de Sagunto, si estudios más concretos lo aconsejan.  
b) Posibilidad de riego por goteo: Se considera que la superficie susceptible de optar a esta mejora comprendería a los riegos de la plana de Sagunto y a los regadíos de aguas subterráneas, cifrándose en una superficie de 6.500 Has..  
c) Reutilización de aguas depuradas: De acuerdo con el Plan Director son susceptibles, y así lo han manifestado las entidades municipales afectadas, que ya, incluso, se ha iniciado, de tratar un volumen anual de 3 Hm3/aÑo, en la cuenca.  
d) Ahorro energético: Balsas y automatización: Se prevé, la construcción de balsas que, además, pueden servir de regulación para el riego localizado, dotando a todo el sistema de la automatización propia de este sistema de riego.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Reutilización de 3 Hm3 de aguas  
 depuradas de la zona 300  
- Implantación de riego localizado en 6.500 Has 3.250  
- Mejora de conducciones principales 1.500  
- Balsas de regulación de sondeos y  
 Fuente de Quart, 800.000 m3 800  
- Ejecución de sondeos 150  
- Mejora de la gestión de las Cdades. Regantes 90  
- TOTAL 6.090  
2.5. CUENCA DEL RIO TURIA  
2.5.1. Problemática  
Comprende las comarcas del Rincón de Ademúz, Los Serranos, El Camp del Turia, L'Horta Nord, Oest (en su mayor parte), Valencia, y L'Horta Sud (parcialmente), con un total de 77 municipios, y una superficie regable de 56.818 Has. Los cultivos dominantes son el 45% de regadío herbáceo u hortícola y 55% de regadío arbóreo (fundamentalmente agrios).  
Los recursos hidráulicos de la zona son los provenientes del río Túria y sus afluentes y de aguas subterráneas.  
Las principales entidades de riego son:  
 SUPERFICIE  
 REGABLE HAS  
- REGADIOS TRADICIONALES DE ADEMUZ,   
LOS SERRANOS Y CAMP DEL TURIA:  
- Regadíos de los Pueblos Castillo 3.098  
 - PequeÑos regadíos (Ademúz, Serranos ..) 4.254  
- ZONA REGABLE DEL EMBALSE DE BENAGÉBER Y MANANTIAL DE SAN VICENTE:  
- Cdades de la zona regable 22.162  
- Manantial de San Vicente 701  
- REGADIOS HISTORICOS DE LA VEGA DE VALENCIA:  
- Cdades de regantes de las acequias de Moncada,  
 Tormos, Quart, Mislata, RascaÑa, Rovella  
 Favara y del Oro 16.606  
- AGUAS SUBTERRANEAS:  
- Cheste/Chiva 665  
- Pedralva/Villamarchante 2.048  
- Resto de entidades 7.248  
- TOTAL 56.818  
El sistema de regadío es por inundación en la totalidad de los regadíos históricos y tradicionales y en casi todos los riegos con aguas subterráneas y superficiales, incluso en los mas modernos. El regadío de la zona del embalse de Benagéber es mixto, aprovechando conjuntamente aguas superficiales y subterráneas. Sin embargo, tanto estos riegos como los riegos puramente con aguas subterráneas carecen de depósitos de regulación y distribuyen el agua con acequias desde boca de pozo. La proporción de redes entubadas desde boca de sondeo es escasa.  
En los regadíos de Ademúz y de los Serranos, existen pocas posibilidades de actuación, dadas las condiciones socioeconómicas de la zona; sólo cabe la reparación de canales y su revestido según el caso.  
La Zona Regable del Embalse de Benagéber, tiene una red de riego construída por el MOPU en los aÑos 1966-68, con problemas en su estado de conservación, que debería, mejor que repararse, ser substituida por red entubada que permitiese el riego localizado. Esta red comprende parte de la Subzona I y casi completamente la II, con una superficie próxima a las 11.000 Has. En el resto, o no se han llegado a realizar las obras o corresponden a regadíos de aguas subterráneas, en los que ya han iniciado su reconversión o riego localizado las comunidades de regantes, con o sin ayuda de la Administración.  
Las entidades de riego de esta zona regable están ya legalizadas, salvo, naturalmente, donde no llegaron a realizarse las obras. La legislación de esta zona regable, declarada de interés nacional, establece el aprovechamiento conjunto de los recursos superficiales y subterráneos.  
Los regadíos de los Pueblos Castillos poseen la problemática de todos los regadíos históricos, pero por su elevado grado de arborización y relieve, presentan notables posibilidades de mejora a través del entubamiento de la red, la construcción de balsas reguladoras y el paso a riego localizado.  
Las zonas regables con aguas subterráneas de Cheste-Chiva y de Pedralba-Villamarchante, tienen en su mayor parte una red de riego que permite el riego localizado o a pié, según se haya procedido por el agricultor a su instalación.  
Los regadíos con aguas subterráneas están en muchos casos mezclados con superficiales. Existen en gran número y variedad de instalaciones y generalmente ocupan las partes altas de los valles regados con superficiales.  
En los regadíos históricos de la Vega de Valencia, hay que distinguir la zona regada por la acequia de Moncada (primera en la toma en el río Turia y de mayor extensión), con organización independiente de las de Quart, Benacher y Faytanar, Mislata, Favara, Rovella (con toma en la margen derecha) y Tormos, Mestalla y RascaÑa (en la margen izquierda), que, aunque son autónomos, para asuntos de interés común funciona una junta de Síndicos, y para la resolución de problemas creados por conflicto de riegos el Tribunal de las Aguas.  
Una característica común a estas últimas, sobre todo, es la paulatina disminución de su zona regable debido al cambio de uso de los terrenos que han pasado a ser solares, tanto en Valencia como en el resto de los municipios del área.  
En muchos casos estas acequias y también la de Moncada, pasan por cascos urbanos, incluso de forma subterránea, lo que provoca que se utilicen para vertidos urbanos e industriales, por lo que el agua presenta elevada contaminación que, al no estar revestidos los cauces en algunos tramos, contamina los acuíferos subterráneos.  
Sería necesario un acondicionamiento de la red, salvando incluso su paso por núcleos urbanos, suprimiendo las colas de acequias en los casos que ya sirven muy poca superficie por ser en gran medida urbana.  
La construcción del Plan Sur modificó sustancialmente las estructuras tanto de la toma como en el trazado de las acequias (RascaÑa, Rovella y Favara), que ahora parten del Azud del Repartiment.  
Tanto en los regadíos tradicionales de la parte alta de la Cuenca, como en los históricos de la Vega de Valencia, la red de riego tiene un trazado anticuado, en muchos casos sin revestir tanto el canal o acequia principal como las madres, sequiols y sequiolets. En muchos casos la zona regada se reduce a una estrecha franja de tierra limitada por el cauce del río o por la siguiente acequia derivada del mismo cauce.  
2.5.2. Líneas de actuación  
Posibles actuaciones:   
a) En capacidad de regulación y transporte: Desarrollo de los planes previstos por la Administración y demandados por los regantes, en especial Balsas o Azudes de regulación del riego diurno. En particular resulta muy necesario un azud en el Túria para la Huerta de Valencia, englobando Moncada y las demás acequias, y balsas para los Pueblos Castillos (Benaguacil y Villamarchante), así como para los riegos con aguas subterráneas.   
b) Posibilidad de riego por goteo: Se prevé que los riegos de la zona del Embalse de Benagéber y de aguas subterráneas pueden reconvertirse en un 70 ú 80%. En los Pueblos Castillos también, aunque en menor proporción y con riego comunitario.  
c) Reutilización de aguas depuradas: De acuerdo con el Plan Director, es susceptible de reutilizar un volumen anual tratado de 95 Hm3/aÑo.  
d) Ahorro energético: Balsas y automatización: Se prevé la construcción de balsas que además puedan servir de regulación para el riego localizado, dotando a todo el sistema de la automatización propia de este sistema de riego.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Reutilización aguas depuradas  
 en toda la zona 95 Hm3 9.500  
- Ejecución de sondeos en toda la zona 600  
a) En los regadíos de los Pueblos Castillo, y pequeÑos   
 regadíos tradicionales de Ademúz y Serranos:  
- En mejora regulación y transporte 1.100  
- Implantación riego localizado en 1.500 Has 750  
- Balsas de regulación 200.000 m3 200  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 50  
b) En la Zona Regable del embalse de Benagéber:  
- En mejora de regulación y transporte 10.000  
- Implantación riego localizado en 16.000 Has. 8.000  
- Balsas de regulación 2,3 Hm3 2.300  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes. 200  
c) En los regadíos históricos de la Vega de Valencia:  
- En mejora de regulación y transporte 3.300  
- Implantación riego localizado en 1.600 Has 800  
- Balsas de regulación 1,6 Hm3 1.600  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 100  
d) En los regadíos con aguas subterráneas:   
- Implantación riego localizado en 9.000 Has 4.500  
- Balsas de regulación 900.000 m3 900  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes. 50  
- TOTAL 43.950  
2.6. CUENCA DEL RIO JUCAR  
Comprende las comarcas de Utiel-Requena,Hoya de BuÑol (en gran parte), Valle de Ayora, Las Riberas Alta y Baja, La Canal de Navarrés, L'Horta Oest (sólo 2 municipios) y L'Horta Sud (parcialmente), e incluye un total de 84 municipios. La superficie regable es de 99.599 Has., siendo los cultivos dominantes el 59% de regadío arbóreo (fundamentalmente agrios) y 41% de regadío herbáceo (hortícolas y arrozal).  
El Sistema de riego es por gravedad en los regadíos tradicionales del Río Magro, Albaida-CaÑoles e históricos, regadío mixto (aprovechamiento de aguas superficiales y subterráneas), en la zona regable del Canal Júcar-Túria.  
En el regadío con aguas subterráneas, muy mezclado el regadío a pie (acequias desde boca de pozo) y el regadío desde redes entubadas (elevaciones desde boca de pozo o sondeo).  
Dada la importancia de los regadíos históricos, se pasa seguidamente a realizar una somera descripción de los mismos.  
a) Acequia Real del Júcar.- Se trata de la más antigua e importante de las acequias que aprovechan el Río Júcar, con un canal o acequia principal de más de 52 km. La toma se realiza en el azud de Antella, reconstruido tras las inundaciones de 1.982. El Canal tiene capacidad para 34,5 m3/seg., derivándose del mismo las acequias principales que dan riego a los términos municipales.  
Las tomas laterales se encuentran muy altas respecto a la Acequia, lo que implica una baja eficiencia en el agua aplicada, unido a la existencia de pocas compuertas de regulación.  
Los sobrantes derivados de la acequia y no aplicados, retornan bien al río Júcar o al río Verde, salvo los del segundo tramo que van directamente a la Albufera, lo cual no representan en este caso una pérdida del agua, ya que contribuye a la renovación del agua de este lago.  
Esta acequia presenta problemas de capacidad y de regulación a lo largo de su recorrido, ya que no concuerdan las superficies dominadas con el volumen de agua derivado por cada toma, lo que provoca una gran heterogeneidad en el servicio. Iguales problemas se plantean en la red secundaria.  
Existen también muchas tomas de riego a la demanda, que provocan alteraciones en el control.  
b) Real Acequia de Carcagente.- La red de riego y la acequia principal se encuentran en general, en buen estado; no obstante hay tramos necesitados de reparación. No posee ninguna regulación por lo que sería aconsejable alguna balsa en su recorrido, así como reparaciones en el azud.  
c) Real Acequia de Escalona.- La red derivada está prácticamente sin revestir. No existe regulación fácil. Podría dotarse de balsas de regulación en su recorrido y fomentar el riego localizado.  
d) Canal del Valle de Cárcer y Sellent.- Dadas las características topográficas y de los cultivos que sirve, es posible la adaptación a riego localizado de su red que está, en general, en buenas condiciones.  
e) Acequia de Sueca.- Presenta una red de riego que está resultando muy afectada por el llamado cangrejo americano, perforando los márgenes en tierra de las conducciones. La ubicación de su zona de riego dentro del Parque Natural de la Albufera hace que sea difícil la solución del problema. Existen posibilidades de reciclado del agua utilizada para riego en el arrozal.  
f) Acequia de Cullera.- La red actual adolece de escasa carga hidráulica, por tanto con módulos de riego bajos. Se presentan problemas de desagüe en caso de fuertes lluvias. Existen posibilidades de reciclado del agua como en el caso anterior.  
g) Acequia de los cuatro pueblos.- Riega en los términos de Corbera, Riola, Polinyá y Fortaleny, tomando el agua directamente del río Júcar, o mediante motor, aprovechando también las aguas de un ullal en término de Polinyá y los brazales del Racó y Angla de Riola, directamente, mediante azud. Sus sobrantes alimentan el Estany de Cullera.  
Esta Comunidad presenta graves problemas organizativos (existen tierras sin legalizar a efectos de derechos de riego, etc.). Habría que realizar obras de infraestructura readaptando la red.  
h) Acequia Comuna de Énova.- El principal problema es la recogida de vertidos urbanos y por tanto la calidad de sus aguas.  
Existen problemas puntuales en su trazado urbano (habría que sacarla de la población), así como en la toma.  
i) Acequias de la Vega de Xàtiva.- Se plantean aquí serios problemas de contaminación del agua de las acequias que toman sobre todo el agua del río CaÑoles. La entrada en servicio de la presa de Bellús cambiará profundamente el riego de las partes que dependen del río Albaida.  
Los regadíos de los ríos Albaida y CaÑoles, presentan, serios problemas de contaminación y de infraestructura. Son regadíos con procedencias de agua muy diversa.  
Los regadíos tradicionales que corresponden al Valle de Ayora y Enguera, presentan problemas similares a los de las comarcas altas del Rincón de Ademúz y Los Serranos, no entrando por tanto en mayor análisis.  
En los regadíos del río Magro en la Comarca de Requena-Utiel y Hoya de BuÑol, a los mismos problemas de infraestructura que los citados anteriormente, se aÑade el de utilizar aguas muy contaminadas, constante que se repite en todo el curso del río Magro, y especialmente en la parte alta de la cuenca, con industrias agroalimentarias (vino, alcoholes y papeleras).  
Los regadíos del embalse de Forata están en iguales condiciones, si bien la Administración inicio el estudio y construcción de los canales derivados de la presa que aún no se han cristalizado en nuevas concesiones, salvo, la zona dominada desde el Canal Júcar-Turia, que se sirven del mismo para el riego, y que pasa por tanto a depender de la zona dominada por dicho canal.  
En los regadíos del Valle de Ayora y parte alta del río Magro, existen pocas posibilidades de actuación, dadas las condiciones socioeconómicas de la zona, sólo concretadas en la reparación de canales y su revestido. Teniendo en cuenta la contaminación del río Magro, se debería, aparte del aprovechamiento de las aguas depuradas, realizar estudios conducentes a captar aguas subterráneas que aumentasen el caudal destinado al riego en condiciones aceptables de calidad.  
En los regadíos de Enguera-La Canal existen posibilidades, a priori, de captación de aguas subterráneas derivadas desde el Caroch. La zona puede admitir su modernización a riego localizado.   
En los regadíos históricos, debe replantearse la adecuación de las redes y canales a la demanda real, procediéndose a reparaciones necesarias, recrecido de canal, desviación de canal, desviación en cascos urbanos.  
En los regadíos del Valle de Albaida, deben estudiarse con profundidad las repercusiones del aprovechamiento de aguas residuales en el comportamiento del río Albaida y, en consecuencia, obtener caudales de acuíferos subexplotados. Igual tratamiento se debe dar a los regadíos del CaÑoles y Sellent.  
En la zona regable del Canal Júcar-Turia, la Administración no terminó su actuación en gran parte de la subzona de la margen derecha, si bien, con ayudas indirectas de la Administración, las Comunidades de Regantes han realizado en parte las obras pendientes. Procederá terminar la actuación tanto en esta subzona como en la de la margen izquierda. Estas dos subzonas son de regadío mixto, de forma que se deben aprovechar conjuntamente las aguas superficiales y subterráneas según disposiciones legales específicas de la zona. Sería muy conveniente, dada la longitud del Canal, instalar telemando y construir balsas de regulación en sus derivaciones.  
En los regadíos del Pantano de Forata, se ha construido parcialmente el canal de la margen izquierda. Las zonas dominadas por el Canal Júcar-Turia, pasan a depender de este Canal liberadas de los riegos de Forata.  
Posibles actuaciones:  
a) En capacidad de regulación y transportes se han previsto inversiones de mejora de la infraestructura, tanto de regulaciones (balsas y automatismos), como de transporte (canales y acequias).  
b) Posibilidad de riego por goteo.- Se prevé fundamentalmente en los regadíos de aguas subterráneas y en los de aguas superficiales con topografía que lo permita.  
c) Reutilización de aguas depuradas.- De acuerdo con el Plan Director, son susceptibles de reutilizar un volumen anual tratado de 23 Hm3.  
d) Ahorro energético. Balsas y automatismos.- Se han presupuestado balsas, que, además, puedan servir de regulación tanto de canales en regadíos tradicionales o históricos, como de los riegos a reconvertir a localizado.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Reutilización aguas depuradas para riego  
 de toda la zona 23 Hm3 2.300  
- Ejecución de sondeos en toda la zona 1.800  
a) En los regadíos tradicionales:  
- En mejora regulación y transporte 300  
- Implantación riego localizado en 800 Has 400  
- Ejecución de balsas 100.000 m3 100  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 20  
b) En los regadíos del río Magro:  
- En mejora de regulación y transporte 6.300  
- Implantación riego localizado en 6.700 Has.. 3.350  
- Ejecución de balsas 670.000 m3 670  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 70  
c) En los regadíos de Albaida-CaÑales:  
- En mejora de regulación y transporte 850  
- Implantación riego localizado en 3.400 Has 1.700  
- Ejecución de balsas 340.000 m3 340  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 40  
d) En la zona regable del Canal Jucar-Turia:  
- En mejora de regulación y transporte 8.000  
- Implantación riego localizado en 21.000 Has 10.500  
- Ejecución de balsas 1,8 Hm3 1.800  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes 210  
e) En los regadíos históricos:  
- En mejora de regulación y transporte 12.500  
- Implantación riego localizado en 10.000 Has. 5.000  
- Ejecución de balsas 470.000 m3 470  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes. 430  
f) En los regadíos con aguas subterráneas:  
- Implantación riego localizado en 13.000 Has. 6.500  
- Ejecución de balsas 1,6 Hm3 1.600  
- Mejora de la gestión de las Cdades.Regantes. 130  
- TOTAL 65.380  
2.7. CUENCA DEL RIO SERPIS  
Comprende fundamentalmente la comarca de La Safor con 31 municipios y su superficie regable es de 16867 Has. Los cultivos dominantes son: 90% de regadíos arbóreos (agrios fundamentalmente) y 10% herbáceos.  
El sistema de riego es por gravedad en la plana de Tavernes-Gandía y regadíos del Serpis-Vernisa. Existe una superficie importante de regadíos con aguas subterráneas a veces mezclado con el superficial.  
Los regadíos del Xeraco necesitan la utilización de bombeo para el riego y mantenimiento de la capa freática.  
Situación actual y necesidades.- El sistema del río Serpis se estructura en tres acequias principales que parten del azud de Villalonga desde las que se riegan tierras fundamentalmente de Oliva, Villalonga, Potries, Palma y Ador.  
Desde la Fuente Mayor de Simat (nacimiento del rio Xeraco se riegan los terrenos costeros de Tavernes de la Valldigna, Xeraco, Xeresa y Gandia.  
Existen numerosos recursos de aguas subterráneas, incluso en la zona costera, donde se ha llegado a una explotación de los acuíferos costeros por encima de su tasa de renovación, y, en consecuencia, la aparición de un proceso de intrusión salina muy generalizado.  
Aun cuando se han realizado mejoras en los sistemas de riego su estructura adolece de medios de regulación en la cabecera de las redes. En la zona baja, existe un complicado sistema de evacuación al mar, en gran parte mejorado, pero en cuyo entorno aún quedan zonas por mejorar.   
La utilización generalizada del riego localizado no resulta aconsejable en la zona costera para evitar la intrusión marina. En cambio sería mucho mas aconsejable en las zonas altas.  
Problemática.- Se debería incidir en mejorar la red de riego, dotándola de balsas de regulación y fomentando el riego localizado. En las aguas subterráneas, mejorando también su infraestructura en las partes altas de la cuenca.  
En los regadíos del Xeraco, sería conveniente su regulación mediante balsas.  
Posibles actuaciones:  
a) En capacidad de regulación y transporte.- Se debe dotar al sistema de medios de regulación y almacenamiento de aguas, así como reparación de los tramos de conducción en mal estado.  
b) Posibilidad de riego por goteo.- Se ve sólo aconsejable en las partes altas de la cuenca, especialmente en la Comunidad de Regantes de los Canales Altos del Serpis, y se prevé en muy escasa proporción en la plana de Tavernes-Oliva.  
c) Reutilización de aguas depuradas.- De acuerdo con el Plan Director, son susceptibles de reutilizar un volumen anual tratado de 7 Hm3.  
d) Ahorro energético.- Balsas y automatización.- Se realiza una actuación que puede afectar a una superficie de riego de aguas subterráneas del orden de 10.000 Has.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Mejora de la regulación, transporte y lucha  
 contra la intrusión marina 1.400  
- Implantación de riego localizado en 11.700 Has 5.850  
- Reutilización de aguas depuradas 7 Hm3 700  
- Balsas de regulación 1,3 Hm3 1.300  
- Mejora de la gestión de las Cdades. de Regantes 170  
- Ejecución de sondeos 300  
- TOTAL 9.720  
2.8. ZONA DE LA MARINA ALTA  
La superficie cultivada es de 25.434 Has., de las que 16.230 son de secano y 9.204 Has. de regadío. La Marina Alta recibe aportes de las cuencas de los ríos Girona o Ebo y Gorgos o Jalón, así como del conjunto de pequeÑos cursos fluviales, entre los que destacan los ríos Bullens y Racons, que alimentan y drenan la Marjal de Pego-Oliva.  
El 36% de los tierras de cultivo se dedica al regadío. Dentro de éste presentan un dominio absoluto los cítricos, que ocupan el 88% de la superficie regada.  
De acuerdo con el estudio realizado por Alfredo Ramón Morte, en el 20% de la superficie de regadío se ha implantado el riego localizado. El Censo Agrario rebaja este porcentaje al 14%.  
La organización del regadío en esta comarca se caracteriza por la escasa implantación de las Comunidades de Regantes, hecho que se relaciona con el elevado porcentaje de superficie regada con aguas subterráneas, extraídas por particulares o empresas que se dedican a comercializar el recurso agua. Así, la mayoría de las C.R. se corresponden con los regadíos de aguas superficiales.  
Las características de las cuencas fluviales, con materiales kársticos que dan lugar a fuertes filtraciones, y la ausencia de elementos reguladores (fracaso del pantano de Isbert) determinan que sólo una mínima parte de los recursos superficiales potenciales estén realmente disponibles para su aprovechamiento.  
Esta comarca es muy deficitaria en sistemas de depuración, no existiendo en la actualidad reutilización de aguas depuradas para riego. El Plan Director de Saneamiento de la Comunidad Valenciana prevé la realización de E.D.A.R., con un volumen total de 12,5 Hm3  
Aunque esta comarca, teóricamente, cuenta con elevados recursos hídricos, la cuantía de los realmente utilizables es insuficiente para satisfacer las demandas, resultando un espacio deficitario.  
Los recursos naturales son superiores a las necesidades de riego y abastecimientos, durante las épocas de lluvias, pero la naturaleza geológica del terreno, hace que las reservas subterráneas descarguen al mar antes del mes de Junio, por lo que para mantener los regadíos se debe acumular un riego para el verano, en los meses invernales.  
Este déficit se manifiesta claramente en las zonas más litorales, con los conocidos problemas de abastecimiento de los núcleos más turísticos (Denia, Jávea, Calpe) y con regadíos que utilizan dotaciones muy bajas y aguas altamente salinizadas.  
La problemática de la comarca requiere que las actuaciones se centren en:  
- Incrementar el grado de regulación de los recursos existentes, sobre todo las surgencias de fuentes y manantiales, reduciendo las extracciones por sondeos,mediante la construcción de balsas con una capacidad total de 6 Hm3 con las correspondientes conducciones  
- Aumentar los recursos disponibles para riego mediante el aprovechamiento de las aguas depuradas. Se estima que pueden reutilizarse 8 Hm3.   
- Implantación generalizada del riego localizado en una superficie de 6500 Has.  
Son necesarios estudios para:  
- Fijar las condiciones para una explotación racional de los recursos subterráneos.  
- Mejorar los sistemas de distribución del agua, con introducción a la automatización de las redes.  
- Promover la constitución de Comunidades de Regantes.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 6.500 Has 3.250  
- Mejora de la regulación y transporte 1.400  
- Ejecución de balsas 6 Hm3 6.000  
- Ejecución de sondeos 60  
- Mejora de la gestión 70  
- Reutilización de aguas depuradas 8 Hm3 800  
- TOTAL 11.580  
2.9. ZONA DE LA MARINA BAJA  
La superficie cultivada es de 17.304 Has. dividiéndose en 9.557 Has. de secano y 7.747 Has de regadío.  
A través de la Marina Baixa discurren las cuencas, en su práctica totalidad, de los ríos Algar-Guadalest al norte, y Amadorio-Sella, al sur. Cuentan para su regulación con los pantanos de Guadalest y Amadorio, respectivamente. Los acuíferos de la comarca se sitúan en formaciones hidrogeológicas originadas en el cretácico y su litología es carbonatada. La fisuración de estos materiales dá a los acuíferos un carácter fuertemente kárstico, con elevadas transmisividades. La excepción es el acuífero cuaternario de Benidorm, de materiales detríticos y cuyas salidas de agua van directamente al mar. Hay siete sistemas de acuíferos:  
Todos ellos se puede considerar que están en equilibrio en la actualidad, sin descensos en los niveles piezométricos (éstos se producen puntualmente en épocas de fuertes extracciones pero se recuperan rápidamente).  
La calidad de estos acuíferos es generalmente de buena a excelente, con salinidades inferiores a 400 mgr/l., salvo el sistema de Orxeta que presenta una salinidad entre 400 y 1000 mg/l, con 248 mg/l de nitratos.  
El 45% de las tierras de cultivo de esta comarca se dedican al regadío. De acuerdo con los datos del Censo Agrario, el 82% de la superficie se riega por el método de inundación y el 18% por métodos de riego localizado. El regadío de la Marina Baixa es muy disperso, a lo que ha contribuido históricamente la orografía de la zona y la proliferación de fuentes y manantiales. Podemos hacer dos grandes grupos:  
La conexión entre las aportaciones superficiales y subterráneas es muy estrecha, dificultándo su cuantificación. Las salidas conocidas de los acuíferos ascienden a 30,5 Hm3/aÑo, de los cuales, según autores, entre 7 y 17 Hm3 no pasan a formar parte de las cuencas superficiales.  
En la actualidad hay 3 E.D.A.R. en funcionamiento, cuyo volúmen tratado es de 16,6 Hm3.  
En el Plan Director de Saneamiento y Depuración de la Comunidad Valenciana, está programada la realización de E.D.A.R. por 6,3 Hm3.  
Los recursos disponibles en un aÑo medio se pueden estimar en 59 Hm3.  
En esta comarca, en principio, no hay déficit de agua, frente a unos recursos disponibles de 59 Hm3/aÑo., tenemos una demanda estimada de 58 Hm3/aÑo (34 Hm3 de demanda agraria y 24 Hm3 de demanda urbana-industrial). El aumento previsto de la demanda total (por el incremento en 5 Hm3 de la demanda urbana en 2.010) se podrá compensar con el aumento de los recursos no convencionales derivado del aprovechamiento de las aguas de las E.D.A.R. programados (6,27 Hm3).  
Ahora bien, se presenta un déficit estacional claro en verano, época en que se conjuga un aumento de la demanda urbana (muy significativo por el aumento poblacional debido al turismo) y de la demanda agrícola, con la disminución de los caudales superficiales, fuentes y manantiales. Los niveles piezométricos de los acuíferos descienden notablemente en esta época, si bien se recuperan en pocos meses.  
El complejo de regulación que constituyen los pantanos de Guadalest y Amadorio, vertebrado principalmente a través del Consorcio de Aguas de la Marina Baixa, con las actuaciones realizadas y programadas para el aprovechamiento de las aguas residuales (con unos caudales punta muy marcados en verano por el turismo), hace que las superficies de regadío afectas al mismo tengan cubiertas sus necesidades de agua para riego en todo momento.  
La escasez estacional de agua se concreta en aquellos regadíos que dependen de las aguas caballeras de los ríos, fuentes y manantiales, y que se extienden a una superficie de 2.316 Has.  
A partir de los datos expuestos en los apartados anteriores y teniendo en cuenta que:  
- La realización de la infraestructura hidráulica necesaria para el aprovechamiento de las aguas depuradas para riego está asumida por el Consorcio de Aguas de la Marina Baixa;  
- Asimismo, el Consorcio asume la ejecución de las obras necesarias para el mantenimiento de la infraestructura general de las Comunidades firmantes del convenio.  
- Es prioritario el dotar de embalses reguladores a los regadíos que se abastecen con caudales muy irregulares, desaprovechados en invierno e insuficientes en verano. Convendría estudiar la posibilidad de suministrar agua a estos regadíos, de las depuradores del Consorcio.  
- En Finestrat se va a iniciar este aÑo la construcción de un embalse regulador de los caudales de Font Molí, subvencionado por esta Consellería.  
- El acondicionamiento de las presas existentes en La Nucia permitiría aumentar su capacidad de embalse.  
- El riego localizado es especialmente adecuado para esta comarca dedicada preferentemente a los cultivos leÑosos.  
las actuaciones a realizar son las siguientes:  
- Construcción de embalses con una capacidad de 1 Hm3.con sus correspondientes conducciones y enlaces.  
- Acondicionamiento presas La Nucia  
- La implantación de riego localizado en 4981 has.  
- Promover la agrupación de las numerosas Comunidades de Regantes y entidades de riego de pequeÑo número de socios y has en entidades mayores, lo que les permitirá alcanzar economías de escala adecuadas para afrontar los retos de la modernización del regadío.  
- Realización de estudios para mejorar los sistemas de distribución del agua, con introducción de la automatización de las redes.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 5.000 Has 2.500  
- Mejora de la regulación y transporte 580  
- Ejecución de balsas 1 Hm3 1.000  
- Mejora de la gestión de las Cdades 60  
- Ejecución de sondeos 60  
- TOTAL 4.200  
2.10. ZONA MERIDIONAL DE ALICANTE  
La superficie de regadío de esta zona, es de 87.700 Has. y engloba las siguientes zonas:  
a) VEGA BAJA DEL SEGURA  
Está constituida por los regadíos tradicionales del Segura, que se extienden a ambas márgenes del rio, desde los confines de la provincia, en su límite con la de Murcia, y el mar Mediterráneo. La superficie de regadío es de 21.963 Has.   
Por la Confederación Hidrográfica del Segura y, sobre todo por la Administración Agronómica, se han revestido todas las acequias principales, y gran parte de las secundarias y terciarias, lo que ha permitido que en épocas de escasez se pueda regar con 150 Hm3, lo que ha permitido ahorrar 100 Hm3, es decir un 16,6% del trasvase Tajo-Segura. Esto, que en principio es bueno, ha reducido las aportaciones de sobrantes a la C.R. de Riegos de Levante M.Izquierda del Segura.  
Las actuaciones realizadas por la Administración Agronómica al amparo de la declaración de interés nacional y la Confederación Hidrográfica del Segura a través de la Ley de 1911, han logrado que toda la red principal de riego esté acondicionada y la secundaria prácticamente en un 90% a través de la Ley sobre utilización del agua para riego de la Generalitat. No se considera la actuación directa en la red de riego, entendiendo que lo que queda por acondicionar en la red secundaria y terciaria se podrá realizar a través de la aplicación de dicha Ley.  
En la red de avenamiento, ha actuado únicamente la Administración Agronómica, efectuando entre otras las grandes canalizaciones del Convenio, Mayayo-Abanilla, Viejo-Reina, Culebrina, Villa y otras.  
Las canalizaciones posteriores de la red secundaria de avenamiento que inciden con mayor velocidad las aguas sobre la redes primarias, la construcción de la autovía Alicante-Murcia que ha modificado el recorrido de las aguas, y las precipitaciones torrenciales de 1987 y 1989 han producido cierta inquietud en los regantes, lo que ha motivado que por la Consellería se encargase y redactase un estudio del comportamiento hidráulico en avenidas de los azarbes de Mayayo-Abanilla en la vega Baja del Segura (Alicante), que es extrapolable al comportamiento del Convenio estudiado por la C.H. del Segura.  
De acuerdo con dichos estudios y como terminación de toda la red primaria de avenamiento sería conveniente la canalización de 58.300 mts. de acueductos.  
La instalación de riego por goteo es problemática y sólo se podría implantar, aprovechando la infraestructura del pos-trasvase o construyendo nuevos acueductos en carga desde Ojos. Cuando la Confederación Hidrográfica del Segura ponga en funcionamiento las obras de regulación de la cabecera de las acequias de la Vega, se podrá estudiar la posibilidad de implantar tal sistema.  
El sistema de riego de los regadíos tradicionales, con todas las compuertas reguladas históricamente en el tiempo por los regantes que abren y cierran escrupulosamente las mismas en el tiempo seÑalado, aconseja no incidir directamente en su manejo, mientras no se haga un estudio de los sistemas de entande que permita modificar privilegios existentes de cuando la cuenca no estaba regulada por los pantanos de cabecera.   
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 2.000 Has 1.000  
- Mejora de la regulación y transporte 21.350  
- Instalación de sondeos 100  
- Mejora de la gestión 170  
- TOTAL 22.620  
b) EL PORVENIR  
Tiene una superficie total de 7.920 Has. de las cuales son regables unas 1.500 Has. Esta zona está formada por tierras bajas, encharcadas y salobres, incluyendo dentro los parajes naturales del Hondo y las Salinas de Santapola, y las actuaciones que se han realizado siempre han encontrado problemas con el medio ambiente, ya que hay mezcla de intereses agrícolas y ecológicos.  
Las actuaciones por tanto serán muy limitadas, y se reducirán al acondicionamiento de cauces importantes reforzando las zonas húmedas con los caudales aportados.  
En la actualidad las aguas de riego empleadas son los sobrantes de toda la Vega Baja del Segura y se está redotando a través del programa ENVIREG con los residuales de la Marina (Elche). Se consideran, además de acciones de entubado de secundarias a través de la Ley de utilización de agua para riego, la canalización de los acueductos importantes que sirven de desagüe al rio Vinalopó, que carecen de cauce, como son el azarbe del Robatorio, Dulce y Ancha en aquellas partes no afectadas por los parajes naturales y previa declaración del impacto ambiental, al ser una zona muy sensible.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Mejora de la regulación y transporte 2.000  
- Mejora de la gestión 10  
- TOTAL 2.010  
c) LA PEDRERA  
Comprende la zona más meridional de la provincia de Alicante, y está incluida dentro de los términos municipales de Algorfa, Almoradí, Benejuzar, Benijofar, Bigastro, Jacarilla, Orihuela, Pilar de la Horadada, Rojales y San Miguel de Salinas, con una superficie total de 29.000 Has., de las cuales son 16.530 Has. de regadío.  
Es preciso redotar con carácter prioritario esta zona con los recursos reservados por el Estado, que según la C.H. del Segura, se elevan todavía a 30 Hm3 y que se aplique el R.D. Ley 3/1986 de 30 de Diciembre, y no se deriven estos caudales a algunas zonas no declaradas de interés nacional.  
Habrá igualmente que potenciar el aprovechamiento de las aguas residuales de la zona que, por ser costera y con fuerte potencial turístico puede entrar dentro de la normativa ENVIREG y redotar la zona.   
El sistemático déficit hidráulico que padece la zona aconseja incidir todo el esfuerzo de la Consellería en el aprovechamiento integral de las aguas sobrantes en la zona, aguas que salvo nuevas concesiones a través del Plan Hidrológico Nacional, o la aplicación de los escasos recursos reservados de la Cuenca, se limitan a las aguas residuales y al almacenamiento durante el invierno de las aguas sobrantes de avenamiento del rio Segura.  
Para el aprovechamiento de las aguas residuales, cuyo volumen actual es de 8 Hm3, y con una curva creciente, al ser zona turística de expectativas fuertes, se prevé la construcción de embalses reguladores a la salida de las aguas depuradas y una red de conducciones forzadas que lleven estas aguas a las cabeceras de las zonas regables, en donde se construirán embalses de reservas para los meses de máximo consumo.  
El rio Segura en invierno suele llevar agua de avenamientos, que durante los meses de Noviembre a Febrero se pueden aprovechar por los regadíos que disponen de embalses reguladores y elevaciones hasta ellos, caso de la Margen Izquierda con el embalse del Hondo y las concesiones de 1953 con toma directa del río Segura, o del Regueron.  
Se consideran por tanto como prioritarias la ejecución de las siguientes obras:  
- Aprovechamiento de 8 Hm3 de aguas residuales.  
- Aprovechamiento de las aguas sobrantes en invierno del río Segura y su regulación mediante:  
ù Embalse regulador de la Comunidad de Regantes de Jacarilla de unos 500.000 m3.  
ù Conexión de la Cdad. de Regantes de Jacarilla con la Cdad. de Regantes de Camposalinas y San Miguel de las Salinas.  
ù Conexión entre las tomas de la Cdad. de Regantes de Camposalinas.  
ù Embalses reguladores en la zona de La Pedrera por un montante de 10 Hm3, que suponen asegurar un riego para la época de máximo consumo.  
Se potenciará el riego localizado, ya muy implantado en la zona.  
Las características especiales que presenta esta zona con un déficit hidráulico muy elevado y, pocas posibilidades de conseguir aguas que no sean las procedentes del trasvase Tajo-Segura o del Decreto de 1.953, obliga a realizar la infraestructura necesaria para conectar el rio Segura a la zona para el aprovechamiento de las aguas sobrantes invernales.  
Por otra parte, en el informe sobre las propuestas de modificación del Anteproyecto del Plan Hidrológico Nacional, se pretende potenciar la utilización de recursos no convencionales, entre los que se encuentran la desalación de aguas salobres, incrementando en un 26 %, con un volumen de 220 Hm3./aÑo. Esta técnica se puede conseguir en la Pedrera a través de agua subterránea, con conductividades superiores a 3.000 a un precio elevado, pero asumible por esta zona de alta productividad, con la ventaja que la salmuera puede ir a la salina de Torrevieja muy cercana.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 6.000 Has 3.000  
- Mejora de la regulación y transporte 2.800  
- Construcción de embalses 10,5 Hm3 8.000  
- Reutilización de aguas residuales 8 Hm3 800  
- Desalación de aguas salobres 3 Hm3 900  
- Ejecución de sondeos 100  
- TOTAL 15.600  
d) RIEGOS DE LEVANTE (Margen Derecha)  
Comprende parte de los términos municipales de Guardamar del Segura, Rojales, Montesinos, Benijofar, Almoradí, San Miguel de Salinas y Torrevieja con una superficie de 4.000 Has.  
Es un regadío tradicional, preexistente al aÑo 1933 y tiene una dotación de 500 l/seg. del caudal continuo. La insuficiencia de estos recursos en los meses de máximo consumo, determinó la concesión de 5,5 Hm3 procedentes del Trasvase Tajo-Segura.  
La excelencia del clima, motivado por la regulación del calor producido por las Salinas de La Mata y Torrevieja, permite toda clase de cultivos al dejar la zona prácticamente libre de heladas, teniendo especial incidencia los cítricos, con el limón como cultivo principal. En los cultivos herbáceos destacan los invernaderos, generalmente con goteo con variadas y primorosas producciones, generalmente de exportación; también existen cultivos acolchados especialmente el melón y la sandía.  
Entre los cultivos herbáceos al aire libre, tiene mucha importancia la alcachofa con goteo, la patata y hortícolas extra tempranas.  
La propiedad está muy dividida ya que las 4.000 Has. pertenecen a más de 1.200 comuneros, con una media por propietario de unas 3,5 Has.  
Hay que destacar la existencia de gran número de embalses de diversos materiales, hormigón, mampostería, PVC, polietileno, etc., que los comuneros han ido construyendo a través del tiempo para la regulación de sus riegos, con un número de ellos de 334 y una capacidad de 2.400.000 m3.  
Con la entrada en funcionamiento del trasvase Tajo-Segura, el riego está asegurado en épocas normales, no teniendo estas tierras otro factor limitante que la excesiva altura de los niveles freáticos como en la Vega Baja del Segura.  
Dos son las fuentes de abastecimiento a la zona, las procedentes de la Cuenca del Segura por su condición de regadío tradicional, con 500 l/seg. de caudal continuo a tomar a través de la elevación o por los canales del Trasvase. La segunda fuente es de las aguas del trasvase Tajo-Segura a través de los canales principales.  
La zona está dominada por el canal principal de riego con una longitud superior a los 22 km. que se alimenta de la impulsión del rio Segura, con capacidad de 1.000 l/seg. y a través del canal de la Pedrera, afluente del canal del Campo de Cartagena, que le inyecta en tres puntos hasta 1.000 l/seg. en cada uno de ellos. Este canal principal va repartiendo las aguas recibidas por 61 partidores a través de las regueras que forman una telaraÑa que lleva el agua a todas las parcelas.  
En la actualidad se está realizando por la Confederación Hidrográfica del Segura el gran colector de drenaje de la zona, por lo que será preciso que por la Consellería de Agricultura se realicen los colectores secundarios de avenamiento. Se prevé la realización de la red secundaria con una longitud de 25.000 mts. Igualmente, por la Administración Agronómica se está ejecutando el proyecto de REGULACION DE LOS CANALES DE LA COMUNIDAD DE REGANTES DE LEVANTE, MARGEN DERECHA DEL RIO SEGURA, que regulará toda la red de riego mediante la apertura y cierre de compuertas automático y su control informático.  
La concesión de 500 l/seg. de caudal continuo aconseja la construcción de un embalse regulador que tenga una doble finalidad: por una parte, aprovechar las aguas avenantes del río Segura durante los meses de invierno, y por otra, al tener el canal la posibilidad de inyectar hasta 3.000 l/seg en distintos tramos, regular el riego de forma que se supriman durante los fines de semana y las noches de invierno.  
El embalse se prevé de unos 500.000 m3.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Mejora de la regulación y transporte 500  
- Construcción de balsas 500.000 m3 400  
- TOTAL 900  
e) SALADARES  
Declarada de interés nacional por Decreto 27 de Junio de 1941, por el Instituto Nacional de Colonización y posteriormente IRYDA, se han efectuado múltiples actuaciones para el saneamiento y puesta en riego de la zona. La calidad de las aguas alumbrada en los pozos de Redován, impidió la desalinización de la zona, y con cargo al trasvase Tajo-Segura, se consiguieron 7,5 Hm3.  
En la actualidad, la zona ha sido entregada por el IRYDA a los beneficiarios, y las obras que son necesarias para su puesta en riego, las está ejecutando directamente el IRYDA.  
En el informe sobre las necesidades de drenaje de la zona regable de Saladares (Alicante), redactado por el IRYDA, se recoge la necesidad de profundizar el sistema de drenaje salino semi confinado de forma que la ascensión capilar no afecte a las cosechas.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Mejora de la regulación y transporte 600  
- Construcción balsa 200.000 m3 200  
- Construcción desalinizadora 2,5 Hm3 600  
- TOTAL 1.400  
f) RIEGOS DE LEVANTE (Margen Izquierda y otras)  
La zona de Riegos de Levante Margen Izquierda del Segura está situada al Sur de la Provincia de Alicante ocupando parte de los términos municipales de Albatera, Alicante, Benferri, Callosa de Segura, Campello, Catral, Cox, Crevillente, Elche, Granja de Rocamora, Muchamiel, Orihuela, Redován, San Juan y Santa Pola. La superficie regable de acuerdo con lo dispuesto por la Comisión Técnica Mixta es de 32.707 Has. y su perímetro es el establecido en el Acta.  
El número total de regantes de la Comunidad puede fijarse en unos 20.000.  
Las concesiones de agua son de 2.600 l/seg. de los sobrantes de los azarbes y 5.100 l/seg. de los sobrantes del rio Segura. Estos 7.700 l/seg. son transportados a los diferentes canales de distribución a través del canal principal en el que existen 6 elevaciones. La concesión del trasvase Tajo-Segura estableció en 97,5 Hm3 anuales de los 125 que le asignaron en la Ley 52/80 de 15 de Octubre a la Provincia de Alicante. Estos volúmenes del trasvase son suministrados a la zona por el canal de Crevillente.  
La regulación de la cuenca del rio Segura hace que los sobrantes de los azarbes y del rio sean inferiores a los previstos en la concesión, siendo además de muy mala calidad.  
La Comunidad de Riegos de Levante considera que sus perdidas en la red principal de distribución se elevan al 30%, a lo que habría que sumar la existente en la red secundaria, que en algunos casos está en tierra y en otros en canalillos muy deteriorados. Al ser el agua del trasvase cuantificable en cabecera, a efecto del pago de tarifas y también en el punto de salida de la red principal en una media de 9 aÑos, las perdidas son del 22,64%.  
Esta zona está formada por la Comunidad de Riegos de Levante y su zona de influencia formada por sus comunidades de base y otras que tienen total o parcialmente superficies conectadas con esta Comunidad, aunque sus concesiones de aguas sean distintas, ya por ser aprovechamiento de aguas residuales de Elche y Alicante, o por pozos.   
La complejidad de la zona obliga a separar las inversiones por Asociaciones o Comunidades de Regantes así:  
- Comunidad General de riegos de Levante, margen izquierda del Segura  
En el estudio de necesidades por prioridad se incluyen las siguientes obras:  
- Séptima Elevación de Elche y embalse regulador de 100.000 m3 de capacidad.  
- Canal de Poniente de la Séptima Elevación de Elche.  
- Séptima Elevación de la PeÑa y embalse regulador de 80.000 m3 de capacidad.  
- Canal de la Séptima Elevación de la PeÑa.  
- Elevación de las aguas residuales de la Depuradora de Orgégia.  
- Cabecera del Primer Canal de Levante y embalse regulador de 40.000 m3.  
- Cabecera del segundo Canal de Levante y embalse regulador de 100.000 m3.  
- Cabecera del segundo Canal de Poniente.  
- Telemando de las Elevaciones y aforadores principales.  
- Canal Principal desde la toma en el río Segura hasta la Segunda Elevación.  
- Reparación de los Túneles de las elevaciones Tercera, Cuarta y Quinta.  
- Reparación de los túneles existentes en el Tercer Canal de Levante desde Torrellano hasta Muchamiel.  
- Reparación de las Minicentrales de las Elevaciones Cuarta, Quinta y Sexta.  
- Aprovechamiento de aguas residuales de Elche  
Incluidas sus tierras dentro de esta zona están los aprovechamientos de las aguas residuales de Elche por las Entidades citadas anteriormente, con unos volúmenes aprovechados de 7 Hm3, cuyas obras principales serán las de embalse de estos caudales y conexión a las redes existentes.  
Los litigios existentes entre dos de estas asociaciones, no reflejan en este estudio ninguna actuación en el momento actual, considerando la petición efectuada por la asociación del riego de la Acequia Mayor del Pantano de Elche.  
- S.A. de Transformación de Alicante-Norte  
Tiene una superficie de regadío de 3.200 Has.  
En el estudio realizado por la Dirección Territorial de Agricultura para completar la red de riego de esta Sociedad de Transformación, actualmente en tierra y en muy malas condiciones con elevadas pérdidas y malos olores, en una zona con alta densidad media de población rural, es preciso acondicionar 60 km de tubería entre 300 y 350 mm de diámetro, para caudales de 50 y 100 l/seg.  
- Cooperativa Agrícola y ganadera de Alicante  
Tiene una superficie de regadío de 1.100 Has.  
Por la Cooperativa se ha presentado un estudio para la transformación total de la zona. Este estudio, con un elevado coste, comprende obras que se pueden considerar como de interés general y otras complementarias.  
Incluye embalses reguladores, impulsiones para la distribución del agua residual de Alicante, e implantación de riego localizado por unidades de explotación.  
La longitud de tubería de presión es de 17.660 m., tres transformadores con una capacidad de 950 KVA y cinco embalses con un aforo de 1.265.000 m3.  
- S.A. de Transformación de San Enrique y San Pascual  
Tiene una superficie de regadío de 1.500 Has.  
Se pretende redotar estas Sociedades Agrarias de Transformación, mediante embalses reguladores que almacenan el agua durante el invierno para el riego estival. Implicaría una conducción de 4.000 m. y la capacidad total de regulación sería de 1.500.000 m3.  
- C.R. Perpetuo Socorro - San Miguel de Redován y otras  
Tiene una superficie de regadío de 4.200 Has.  
La infraestructura primaria de esta Comunidad está ejecutada y su red de riego está en canalillos deteriorada con pérdidas de agua. Se considera el cambio de esta red a tubería a través de la línea de racionalización de agua para el riego.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 9.000 Has. 4.500  
- Mejora de la regulación y transporte 12.150  
- Construcción de balsas 3,1 Hm3 3.100  
- Reutilización aguas depuradas 12 Hm3 1.200  
- Mejora de la gestión 240  
- TOTAL 21.190  
g) PILAR DE LA HORADADA DENTRO DE LA CDAD DE RIEGOS DEL CAMPO DE CARTAGENA  
Dentro de los 122 Hm3 asignados de aguas del trasvase al Campo de Cartagena, hay un volumen de 2,8 Hm3 asignados al Pilar de la Horadada (Alicante). Toda la infraestructura hidráulica y vial ha sido ejecutada y sus problemas hidráulico están unidos a los que tenga el Campo de Cartagena.  
2.11. ZONA DEL VINALOPó  
No se pueden describir estas zonas independientemente por su correlación hidráulica, tan importante que sería imposible hablar de regadíos en el Medio Vinalopó si no se hubiesen formado con las aguas extraídas y transportadas desde el Alto Vinalopó, cuyos acuíferos aunque actualmente sobreexplotados, tienen una gran capacidad de recarga, y una calidad del agua apta para el consumo humano y agrícola.  
Es por tanto primordial para la zona la explotación de las aguas subterráneas, ya que los recursos superficiales son muy escasos.  
La relación entre el Alto y el Medio Vinalopó es una simbiosis, pues si bien el Alto cede agua de su subsuelo al Medio, también es cierto que mediante las tarifas de riego y abastecimiento vigentes, establecidas por la Consellería de Agricultura, el Medio subvenciona al Alto en los costes del agua.  
a) ZONA ALTO VINALOPó  
La superficie total cultivada de 41.635, con la siguiente distribución: regadío 8.593 Has. y secano 33.402 Has.  
Los recursos hídricos superficiales de la cuenca del Rio Vinalopó se limitan exclusivamente a parte de la zona Alta, y sus posibles recursos regulados son de unos 4 Hm3, que actualmente sólo se aprovechan en una mínima parte, en el regadío de las zonas de Bocairente, BaÑeres y Valle de Benejama (CaÑada, Campo de Mirra y Benejama), perdiéndose el resto a lo largo del rio por filtración, y no alcanzando estas aguas, en la mayor parte de los aÑos, el cruce con la autovía Alicante-Madrid, en el término municipal de Villena. Sólo en caso de riadas, que se pueden considerar extraordinarias, atraviesan las aguas dicho término, salinizándose aguas abajo debido al lavado de los sedimentos evaporiticos de las margas yesiferas del Keuper que atraviesa el río.  
Las actuaciones que se programan para esta zona, tienen por objeto la regulación exhaustiva de los recursos naturales superficiales y la construcción de embalses de mediana capacidad que permitan el ahorro de energía en la extracción de las aguas subterráneas y la implantación del riego por goteo.  
Destaca por su importancia, la construcción de una presa en la cabecera del río Vinalopó en BaÑeres, cuyo proyecto ya está redactado, y que permitiría aprovechar integramente los recursos del río, que se cifran en 3 Hm3 en ese punto, y que hoy en día se pierden en su mayor parte.  
Es imprescindible que los regantes se agrupen en comunidades de regantes para organizar debidamente la gestión de agua y, posteriormente, en una agrupación de tipo comarcal para defender sus intereses.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son las siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 4.000 Has. 2.000  
- Mejora de la regulación y transporte 1.150  
- Construcción de 7 Hm3 de balsas 2.400  
- Mejora de la gestión 70  
- Sondeos 100  
- TOTAL 5.720  
b) ZONA MEDIO VINALOPó  
La superficie total cultivada es de 48.498 Has de las que 21.315 son de regadío y 27.183 Has de secano.  
Con objeto de acometer la transformación de las tierras de los agricultores asociados mediante la ejecución de las obras necesarias para la captación de aguas subterráneas, su regulación y posterior distribución, se han ido constituyendo a lo largo de las últimas décadas, las diversas Sociedades Agrarias de Transformación y Comunidades de Regantes que configuran la agricultura en la Cuenca Media del Rio Vinalopó.  
Desde su creación, estas Entidades de Riego han venido desarrollando una importante labor y, como prueba del éxito de su gestión, cabe anotar el número de agricultores asociados, las superficies inscritas y los sondeos realizados.  
Pero la escasez de acuíferos en la Cuenca Media y su pobreza manifiesta originaron rápidamente su sobre-explotación y posterior salinización, lo cual se ha venido traduciendo en el abandono de la mayoría de los sondeos y en la búsqueda de suministros alternativos para poder regar, basados en el aprovechamiento de las aguas subterráneas del Alto Vinalopó y residuales, e insistiéndo siempre en la búsqueda de aguas reguladas superficialmente exógenas.  
Por tratarse de una zona claramente deficitaria en recursos hídricos, la agricultura de regadío depende en gran medida de los aportes externos a la misma, bien sean procedentes del Alto Vinalopó, bien de otras cuencas. En previsión de la realización de estas obras, así como para un mejora aprovechamiento de las aguas propias de la cuenca, se propone incrementar la construcción de embalses para disponer de la suficiente capacidad para almacenar las aguas invernales, así como la interconexión entre los mismos, alcanzándose en el futuro una capacidad de embalse de 21 Hm3, frente a los 13,5 Hm3 de que se dispone hoy en día. Las obras necesarias están incluidas en el Plan de Obras y Mejoras Territoriales de la Consellería de Agricultura, Pesca y Alimentación, aprobado recientemente.  
Igualmente, debe promoverse la constitución de las comunidades de regantes, tanto a escala local como comarcal, con objeto de lograr una óptima gestión de los recursos hídricos.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son las siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 10.000 Has 5.000  
- Mejora de la regulación y transporte 2.260  
- Construcción de 7,5 Hm3 de balsas 6.200  
- Mejora de la gestión 170  
- Sondeos 100  
- TOTAL 13.730  
2.12. ZONA HOYA DE CASTALLA  
La Hoya de Castalla es una comarca natural situada al Noroeste de la provincia. Está formada por los términos municipales de Castalla, Onil, Ibi y Tibi.   
La Comarca comprende una superficie de 29.536 Ha,con 10.973 Has de cultivos, 1.372 Has. de regadío y 9.601 Has de secano.  
El balance hídrico para los regadíos de la zona resulta ligeramente positivo, lo cual quiere decir que nos encontramos en una zona en equilibrio, dada la prudencia con que hay que considerar los datos de recursos disponibles.  
A este respecto, la problemática se plantea en dos direcciones:  
- Por un lado, es necesario conocer con mayor exactitud las cantidades de los recursos realmente disponibles, pues el balance, de ser ligeramente excedentario, podría pasar a ser ligeramente deficitario.  
- En segundo lugar, la disponibilidad teórica de recursos suficientes, no quiere decir necesariamente que los recursos sean de hecho realmente disponibles. Para pasar de las disponibilidades teóricas a las disponibilidades reales, se necesitan unas infraestructuras y una gestión del recurso hídrico que, en la actualidad, son claramente insuficientes y, en algunos casos, incorrectos en su organización. Por otro lado, las suficientes disponibilidades teóricas de agua en la comarca, enmascaran la disponibilidad real de ese agua en cada una de las zonas regables de la comarca. En este sentido, adquiere especial importancia el hecho de prever la utilización de las aguas depuradas, pues la utilización de estas aguas obliga necesariamente a disponer de obras de regulación y de conducción para poner el agua a disposición del regadío.  
Apenas existe regulación en los regadíos de la comarca, salvo las pequeÑas balsas (500 - 1.500 m3) que existen junto a los nacimientos y las fuentes que se aprovechan. Estas balsas (algunas en mal estado), construídas hace bastantes aÑos (alguna data de principios del siglo XIX), reflejan las limitaciones técnicas y económicas de la época en que se realizaron, quedando hoy en día claramente insuficientes. Por otra parte, en los últimos aÑos, se han realizado a nivel particular, algunos embalses con lámina impermeable. La capacidad de estos nuevos embalses asciende en el conjunto de la comarca a 200.000 m3.  
A la vista de todo lo anterior, y considerando la necesidad de aprovechar las aguas depuradas, se aprecia que es fundamental el incrementar la capacidad de embalse en la comarca de manera importante. Además, esta necesidad de regulación se ve aumentada si consideramos también la ordenación necesaria para la explotación del acuífero Cuaternario de Castalla. El gran número de pozos existentes en la actualidad, hace que la explotación del acuífero sea bastante ineficiente, tanto técnica como económicamente. Por ello, interesa disponer de regulación en este recurso, para aprovechar exclusivamente las horas valle en los bombeos, con el importante ahorro económico que ello representa.  
En definitiva, la Hoya de Castalla, precisa de un Plan de aprovechamiento integral de las aguas para riego, en donde se determinen las cantidades de recursos realmente disponibles que pueden aportar al regadío las diferentes fuentes de suministro. Estas fuentes de suministro son:  
1º) Acuífero cuaternario de Castalla.  
2º) Aprovechamiento de aguas depuradas.  
3º) Acuíferos adyacentes (Sierra de Castalla, Sierra de Onil, etc.), aprovechados tradicionalmente a través de diversas fuentes y galerías.  
4º) Aprovechamiento de la escorrentía superficial.  
Conviene considerar también la necesidad de interconectar estas diversas fuentes y su regulación, de manera que la gestión del recurso agua se haga de la manera más eficiente posible. Esta necesidad de interconexión obliga a disponer de una infraestructura (fundamentalmente conducciones y sistemas de control de caudales), inexistente hoy en día.  
A partir de los datos recogidos y de la problemática de la zona, se desprenden las necesidades en la mejora de la infraestructura hidráulica de la misma.  
a) Necesidades de embalse..: 1 Hm3  
b) Conducciones principales: 70 Km.  
c) Mejora en los regadíos.  
 Riego por goteo : 700 Has  
 Riego por aspersión : 400 Has  
d) Limpieza y acondicionamiento de fuentes y balsas: 8  
Como se ha explicado anteriormente, es fundamental para la correcta explotación de los regadíos de la comarca el disponer de un "Plan de aprovechamiento integral" que enumere y cuantifique los recursos existentes.  
Se puede apreciar la poca presencia de Comunidades de Regantes. Esto obliga a que las entidades de riego actualmente existentes se agrupen en comunidades generales por zonas para poder conseguir una gestión del agua mucho más eficaz, aprovechando los recursos disponibles y en la forma más económica posible.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son las siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 1.100 Has. 550  
- Mejora de la regulación y transporte 640  
- Construcción de 1 Hm3 de balsas 850  
- Mejora de la gestión 10  
- TOTAL 2.050  
2.13. ZONA DE LA MONTAÑA  
La comarca de La MontaÑa de Alicante comprende toda la zona Norte interior de la provincia de Alicante. Geográficamente limita al Norte con la provincia de Valencia, al Este con la comarca de La Marina Alta, al Sur con la comarca de la Marina Baja y al Oeste con las comarcas del Alto Vinalopó y la Hoya de Castalla.  
Administrativamente, la zona en estudio está constituída por 37 municipios, pertenecientes todos ellos a la zona desfavorecida de MontaÑa denominada La MontaÑa de Alicante, salvo los Términos Municipales de Jijona, Busot y Aigües que, aunque administrativamente pertenecen a la comarca de L'Alacantí, se han incluido dentro de esta zona por sus características fisiográficas y por el hecho de que, aunque no están reconocidas, está solicitada su inclusión en la zona desfavorecida de MontaÑa.  
La superficie cultivada es de 38.594 Has., con 2.507 Has. de regadío y 36.087 Has. de secano.  
Las características hidrográficas de la comarca están condicionadas por la orografía, geología, litología y climatología. En este sentido, toda la red fluvial es de tipo mediterráneo, por lo que sus ríos se caracterizan por salvar pendientes acusadas en tramos cortos; lo que les confiere gran velocidad y un alto poder erosivo. A esto se une la irregularidad de las lluvias, que se traduce en largos periodos con poco caudal y cortos periodos de régimen torrencial, con crecidas considerables.  
El principal río de la comarca es el Serpis, al cual vierten sus aguas numerosos barrancos y afluentes de toda la zona. Los otros ríos que se forman en La MontaÑa son el Girona y el Gorgos (Jalón), que atraviesan hasta su desembocadura la Marina Alta, y el Río de La Torre (Torremanzanas), afluente del río Montnegre. Podemos decir también que el río Algar (fundamental en los abastecimientos de La Marina Baja) se forma entre los términos municipales de Tárbena y Bolulla, aunque la mayor parte de su curso discurre por la Marina Baja.  
La problemática gira alrededor de dos aspectos fundamentales de la agricultura de esta zona:  
- Por un lado, la diversidad al existir 10 zonas diferentes dentro de la comarca. Esta diversidad, motivada fundamentalmente por la complicada orografía de la comarca, da lugar a distintas climatologías y distintos tipos de suelos, que originan la variación existente en el regadío de esta comarca.  
- Por otro lado, el abandono o semiabandono de parte del regadío que ha deteriorado mucho las infraestructuras de riego, no teniendo éstas la conservación ni la adaptación a las técnicas modernas que una agricultura eficiente requiere.  
A continuación, pasamos a describir los diferentes aspectos de esta problemática.  
El balance hídrico para los regadíos de la zona, resulta claramente positivo, lo cual quiere decir que nos encontramos en una comarca excedentaria. Sin embargo, convendría realizar los balances hídricos del regadío para cada zona, para descubrir posibles desequilibrios y carencias en algunas de las zonas delimitadas.  
Las necesidades en la mejora de la infraestructura hidráulica de la zona son:  
a) Necesidades de embalse: 1,5 Hm3  
b) Conducciones principales.  
Distinguiremos dos casos: por una parte, las conducciones primarias de las redes de riego y, por otra, las conducciones para conexión de embalses.  
 - Conducciones primarias:237 km.  
 - Conducciones de conexión embalses:55 km.  
c) Mejora de los regadíos.  
 - Riego por goteo: 1.700 Has  
d) Limpieza y acondicionamiento de fuentes y balsas: 31  
e) Puesta en explotación de sondeos: 2   
f) Corrección de aigüeras: 18 km.  
Es fundamental para la correcta explotación de los regadíos de la comarca, el disponer en cada zona de un Plan de aprovechamientos hidráulicos. Dicho Plan contemplará, en cada caso, los estudios necesarios para la determinación de los recursos disponibles, y su gestión más eficiente para la dotación de la zona. En este sentido, hay que destacar la imperiosa necesidad de aforar los manantiales y fuentes naturales que, en muchas zonas, representan parte importante de los recursos disponibles. La ausencia de estos aforos no sólo impide la valoración correcta de los recursos disponibles, sino que de forma muy importante incide en la determinación de las necesidades de embalse.   
Por otra parte, dentro de los Planes de aprovechamiento en algunas zonas, interesa aprovechar las aguas depuradas, para la cual conviene estudiar su aptitud para el riego desde el punto de vista agronómico, dados los problemas de mala calidad que presentan los efluentes de las depuradoras actualmente en funcionamiento.  
Finalmente, estos planes deben contemplar el estudio de la escorrentía superficial (Planes-Benimarfull, Gorga-Penáguila y Jijona) y sus posibilidades de aprovechamiento, tanto en cantidad de los recursos disponibles, como en la definición de las obras necesarias para su aprovechamiento.  
En la comarca hay pocas comunidades de regantes. Ello, unido al elevado número de entidades de riego con unas superficies adscritas a cada entidad muy pequeÑas, hace que el panorama de la organización y gestión de los regadíos de la comarca resulte ciertamente desolador.  
Por ello, además de las mejoras en la infraestructura hidráulica, es fundamental, una mejora en la organización y gestión de los regadíos. Se necesita, como punto de partida, la formación de comunidades de regantes creadas, no sólo con un sentido social localista, sino sobre todo, con un sentido agrícola y social más amplio.  
En las zonas donde se preve el paso de riegos tradicionales a presión, resulta fundamental el disponer de una automatización de las nuevas redes de riego.  
En resumen, las obras a realizar en la zona así como su presupuesto estimado, son los siguientes:  
 MILLONES  
 DE PTAS  
- Implantación de riego localizado en 1.700 Has 1.020  
- Mejora de la regulación y transporte 1.700  
- Construcción de 1,5 Hm3 de balsas 1.500  
- Mejora de la gestión 30  
- Sondeos 100  
- TOTAL 4.350  
- III -  
RESUMEN DE INVERSIONES,   
ACTUACIONES A REALIZAR Y  
 DISTRIBUCION TEMPORAL



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI