Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4389, del 29-11-2002 (2002/13182)

DECRET 192/2002, de 26 de novembre, del Govern Valencià, pel qual es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4389

Data del DOGV
:   29-11-2002

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/13182

CVE


Data del document
:   26-11-2002

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Educació

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Alcoi](javascript:void(0))
    * [cultura popular](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))

DECRET 192/2002, de 26 de novembre, del Govern Valencià, pel qual es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi. [2002/13182]
  
La Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, en el seu article 45, establix que seran declarats béns d'interés cultural les activitats, els coneixements, els usos i les tècniques que constituïsquen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i els modes de vida tradicionals dels valencians.
  
El Betlem de Tirisiti, en el municipi d'Alcoi, en la província d'Alacant, és una representació de titelles que reunix elements argumenta'ls religiosos comuns i coneguts, però també altres, heterogenis, on es reflectixen costums locals, fets singulars o tradicions d'eixe municipi.
  
Mitjançant la Resolució de 24 de setembre del 2001, de la Direcció General de Patrimoni Artístic, es va incoar l'expedient de declaració de bé immaterial d'interés cultural a favor del Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
  
D'acord amb el procediment previst en l'article 27 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, es van demanar els informes als organismes consultius, informes que són favorables i que es van sol·licitar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, que el va emetre en data 11 de gener del 2002, i al Consell Valencià de Cultura, que el va emetre en data 3 de desembre del 2001.
  
Una vegada formalitzats la resta de tràmits exigits per la llei en la instrucció de l'expedient, correspon culminar el procediment amb la declaració, declaració que, de conformitat amb el que preveu l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, es farà mitjançant decret del Govern Valencià, a proposta de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, en l'actualitat Conselleria de Cultura i Educació.
  
En virtut del que s'ha exposat, i vist l'article 31.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, aprovat per Llei Orgànica 5/1982, d'1 de juliol, a proposta del conseller de Cultura i Educació, després de la deliberació del Govern Valencià en la reunió del dia 26 de novembre de 2002,
  
DECRETE
  
Article 1
  
Es declara bé immaterial d'interés cultural el Betlem de Tirisiti, d'Alcoi.
  
Article 2
  
La descripció del bé i els seus valors es fan constar en l'annex I del present decret i en l'annex II es definixen les mesures de protecció.
  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL
  
La present declaració s'inscriurà en la secció 1º de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
  
DISPOSICIÓ FINAL
  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor al sendemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
València, 26 de novembre de 2002
  
El president de la Generalitat Valenciana,
  
JOSÉ LUIS OLIVAS MARTÍNEZ
  
El conseller de Cultura i Educació,
  
MANUEL TARANCÓN FANDOS
  
ANNEX I
  
Descripció del Betlem de Tirisiti i els seus valors
  
1. Denominació
  
Betlem de Tirisiti
  
2. Localitat
  
Alcoi (Alacant)
  
3. Valors del bé
  
Els valors que determinen la declaració com a bé d'interés cultural són fonamentalment el seu caràcter de representació ritual, lligada a un temps (Nadal) i un territori (la ciutat d'Alcoi), i les seues característiques tècniques úniques, tant en la Comunitat Valenciana com en la resta de l'Estat espanyol.
  
4. Definició i elements de l'acció ritual
  
Els orígens documentals del Betlem de Tirisiti se situen entre els anys 1870 i 1880 que es coneixen tres empreses familiars amb espectacles semblants. Així es configura un teatre de titelles de format xicotet i públic familiar, que reunix elements argumentals religiosos comuns i coneguts, però també altres, heterogenis, on es reflectixen costums locals, fets singulars o tradicions alcoianes.
  
El Betlem de Tirisiti prové de la fusió de tres betlems diferents, a finals del segle XIX, que actuaven durant el temps de Nadal, animats per empreses familiars. L'únic betlem resultant va acabar sent conegut com el Betlem de Tirisiti. Després de diversos moments de decadència, que anunciaven la seua immediata desaparició, i d'alguns tímids impulsos per revalorar-lo, cap a 1990 l'Ajuntament d'Alcoi es va encarregar d'institucionalitzar-lo, per a assegurar la seua continuïtat.
  
a) Text
  
La transmissió del text ha sigut oral fins als anys noranta, i ha anat evolucionant al llarg del temps. La versió fixada és fidedigna respecte de la tradicional. Un dels trets característics és el seu caràcter bilingüe: la narració de la història sagrada és exclusivament en castellà i els diàlegs del narrador amb els personatges, les explicacions d'escenes profanes o les diferents exhortacions al públic són en valencià. Mentre que el text sagrat és molt rígid, i està basat en textos evangèlics tant canònics com apòcrifs, el text profà és molt més obert i pot adaptar-se als espectadors assistents o als fets ocorreguts durant l'any.
  
b) Subdivisions i escenes
  
El tempo és accelerat, quasi frenètic, amb dos parts ben definides: Part Sacra, naixement de Crist, l'adoració i la fugida a Egipte, i Part Costumista Alcoiana amb una sèrie d'escenes de contingut específicament alcoià, de situacions viscudes per part de personatges o de costums populars.
  
c) Tècnica
  
Els titelles del Betlem de Tirisiti són del tipus anomenat de peu i vareta. Els titelles es mouen per un entramat de guies que creuen l'escenari en distintes direccions en una espècie de carrils que connecten els diferents punts de l'escena. Els manipuladors se situen davall de l'escenari i cada ninot es mou amb una vara que sosté la peanya a la qual va fixat. Els personatges, d'escasses dimensions (entre 25 cm. per als secundaris i uns 40 cm. per als personatges principals), tenen només una cama fixada a la base, de forma que, al moure's bruscament, es mouen els braços i l'altra cama, i fan una sensació de moviment escènic.
  
Un altre aspecte característic és el de la veu dels personatges que parlen, que són Tirisiti, el personatge central, i el Seré, que ho fan amb una veu deformada per una llengüeta metàl·lica que afina el to d'una manera molt especial, agut fins al punt de dificultar la compressió d'allò que diuen i fer necessària la traducció per part d'una veu en off. Esta difícil comunicació de les frases repetides cada any és un dels elements centrals de l'espectacle ritual.
  
d) Escenografia
  
L'escenografia s'inspira en una recreació ideal del centre de la ciutat d'Alcoi, amb els edificis amuntonats per pura necessitat orogràfica. En primer pla està l'espai assimilable a una plaça, flanquejada pels edificis de la venda i de l'església. En segon pla, al fons de la plaça, hi ha una mostra dels obradors artesans (imatge tòpica industriosa d'Alcoi). A l'extrem de l'escena, unes dones llaven en el llavador (esquerra) i una castanyera al costat d'una palmera (dreta). Al mig hi ha algunes figures populars. Com a línia de l'horitzó es perfila la silueta del barranc del Cint. Eixe serà el camí que portarà els Reis d'Orient a la ciutat, i també el lloc d'aparició de Sant Jordi.
  
Es tracta, en resum, d'un paisatge urbà de finals del segle XIX, que se sacralitza perquè és, al mateix temps, el lloc de Terra Santa on succeïx el naixement de Jesús i la fugida a Egipte, és a dir, les celebracions del cicle de Nadal.
  
e) Ambientació musical i efectes de so
  
Com a fons musical de les escenes s'utilitzen cançons populars valencianes. Per a les escenes de l'Adoració, taurina i festiva s'utilitzen música de pasdoble. A més de la música, els efectes de so reforcen determinades accions de la trama: soroll sec al tancar les portes i finestres, la caiguda de l'estrela, les bastonades a la somereta, el sonar de campanes, els colps que els personatges fan per a fer-se escoltar o que fan imaginar a l'espectador, per exemple, la persecució de Tirisiti pel bou dins de la venda. Un efecte sonor, un tro, és la culminació de l'espectacle i fa el senyal del final, tant al públic de dins, com al de fora que espera torn per a assistir a la representació.
  
f) Personatges
  
El protagonista: Tirisiti
  
Inicialment es denominava hostaler, que es corresponia amb el seu ofici, però el públic ha acabat identificant-lo amb el que escolta quan l'hostaler crida a la seua dona, Tereseta, filtrada la veu de l'actor per la llengüeta metàl·lica que li és característica: TIRISITI. El nom del protagonista ha passat a donar nom al Betlem.
  
La indumentària, dins de la definició que podria considerar-se com popular de finals del XIX i principis del XX, té un punt de distinció ?llaç al coll, camisa blanca... que marca alguna distància amb els altres personatges masculins. La barretina completa una imatge característica. Igualment, l'escultura de Tirisiti està millor acabada que la resta dels personatges. Sobretot Tirisiti és el personatge que articula les dos narracions a través del temps i de l'espai.
  
El narrador
  
La veu en off, femenina, essencial, és el fil conductor de l'argument, fa de pont entre els personatges i el públic, anima a la participació i té l'importantíssim paper de traduir els diàlegs de Tirisiti i del Seré.
  
Tereseta
  
És la dona de l'hostaler, i té un paper secundari.
  
El Seré
  
És el personatge entranyable de les nits alcoianes, que articula el diàleg amb el públic, que constantment li demana l'hora que és.
  
L'agüelo
  
Una de les figures que més expectació provoca entre el públic, els xiquets criden quan el veuen anar cap a missa amb rapidesa i com enrabiat.
  
El torero
  
Esta figura correspon segurament al gust del públic per este espectacle en l'època de formació de l'argument, reforçat per la popularitat que va tindre un torero alcoià d'adopció, Andrés Coloma, Clàssic.
  
El clero: l'escolà, el sagristà, el capellà
  
L'església apareix com a institució de referència en els temps actuals, sense relació amb la Història Sagrada, contada en la primera part. El caràcter lleugerament llicenciós de l'escolà dóna un to coent al relat.
  
Els festers moros i cristians
  
La incorporació d'esta escena contribuïx decisivament a marcar el caràcter alcoià de la representació. Són quatre les files que apareixen a l'escenari, dos mores i dos cristianes. Els festers desfilen, amb el seu cap d'esquadra, acompanyats pels acords d'un pasdoble dianero. Els festers es relacionen amb Tirisiti i també amb el públic, al qual dediquen un gir d'esquadra, se'n van tan de pressa com han aparegut per a deixar pas al colofó fester: l'aparició de Sant Jordi. Amb el pas del temps, les filades han canviat i les actuals corresponen a l'època present.
  
Sant Jordi
  
Apareix a cavall en el barranc del Cint, seguidament es col·loca dalt del castell, fletxa en mà, sobre els moros, mentre sona l'himne de la festa.
  
La Sagrada Família
  
Apareix des de la primera escena i incorpora l'hostaler, Tirisiti, a la narració bíblica mitjançant la llicència argumental de demanar-li posada. També intervenen en el retaule del Naixement i l'Adoració, i fan mutis després de la fugida a Egipte, que tanca la Part Sacra del Betlem de Tirisiti.
  
El llaurador del blat i la guàrdia romana
  
Protagonitzen, juntament amb la Sagrada Família, l'escena de la fugida a Egipte.
  
Els pastors
  
Representen, d'una banda, aquells que són propis del betlem i, en conseqüència, participen en l'Adoració després que l'Àngel els ha avisat del naixement de Jesús. Les seues danses són les tradicionals valencianes.
  
Les beates i altres assistents a missa
  
Els toca la representació d'altres sectors socials populars, tenen un paper destacat la parella de beates que són objecte de les burles de Tirisiti, encara que el protagonista es fica en tot allò que passa per davant de sa casa.
  
Els Reis Mags
  
Mantenen la tipologia que és característica de la ciutat d'Alcoi, amb una desfilada amb ordenació diferent a la resta (el rei negre va al mig de la comitiva). Són acompanyats pel pasodoble L'entrada dels Reis.
  
El bou
  
És protagonista d'una de les escenes preferides pel públic. Apareix de sobte, a l'acabar la missa, com una amenaça que cau sobre el desprevingut Tirisiti. Iniciat el toreig per part del torero Clàssic, Tirisiti voldrà acabar-la amb un resultat desastrós.
  
Altres personatges i figurants
  
Els llauradors, l'Àngel, el pastor amb el ramat, l'arrier amb el carro, la somereta de la Sagrada Família i els cavalls dels Reis, els artesans i artesanes, les dones del llavador, la venedora de titots, i la castanyera.
  
Els objectes animats
  
L'estrela dels Reis Mags, el portal de Betlem, el blat i la palmera, les portes i les finestres, la campana, el castell de festes d'Alcoi i el globus de Milà.
  
El públic
  
La intervenció del públic és fonamental per a la representació. L'espectacle pren amb esta participació un caràcter interactiu que pot arribar a allargar alguna escena (com la del seré) o pot motivar canvis en el text (el brindis del bou a algú del públic per part de Tirisiti, per exemple). El narrador pren importància com a animador de la intervenció del públic.
  
g) Calendari, duració i altres factors de les representacions
  
Les funcions s'inicien el mes de desembre; són dos setmanes amb sessions reservades per als centres escolars de la ciutat i de les comarques veïnes, amb horaris també concertats.
  
Cap al 22 de desembre les funcions s'obrin a tot el públic fins al 4 de gener.
  
Les funcions es realitzen ininterrompudament, des de migdia fins al capvespre. La duració de l'espectacle és aproximadament de 27 minuts.
  
h) El barracó de les representacions
  
El barracó ha sofrit amb el temps molts canvis, actualment compta amb un disseny específic amb bona acústica i visibilitat per als espectadors. Este nou disseny trenca amb la tradició, però aporta un nou marc per a la interpretació, ja integrat en el conjunt. El barracó actual constituïx una seu estable i pròpia, però mòbil, la qual cosa permet altres ubicacions. Des de 1992 la seua ubicació és la Glorieta Municipal. La capacitat del barracó és d'unes 80 a 100 persones, ubicades en escalons de fusta i assegudes de manera frontal respecte de l'escena. El preu d'accés a les representacions és simbòlic.
  
ANNEX II
  
Mesures de protecció
  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, s'establix com a mesura de protecció que qualsevol canvi formal de la representació haja de ser comunicat a l'òrgan competent en matèria de patrimoni cultural de la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana per a la seua autorització.
  
La protecció del bé immaterial implica que les representacions del Betlem de Tirisiti es desenrotllen en el seu context espacial i temporal original (a Alcoi, en Nadal). Totes les actuacions fora d'este context hauran de ser explícitament autoritzades per l'òrgan competent en matèria de patrimoni cultural de la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana.
  
Donat el caràcter institucional de la representació, que depén del municipi, així com l'obligació dels Ajuntaments de protegir el patrimoni cultural en el seu àmbit territorial, d'acord amb el que preveu l'article 4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, es designa l'Ajuntament d'Alcoi com a òrgan tutelador en compliment del règim de protecció del Betlem de Tirisiti.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4389, del 29-11-2002 (2002/13182)

DECRETO 192/2002, de 26 de noviembre, del Gobierno Valenciano, por el que se declara bien inmaterial de interés cultural el Betlem de Tirisiti, de Alcoy.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4389

Fecha DOGV
:   29-11-2002

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2002/13182

CVE


Fecha del documento
:   26-11-2002

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura y Educación

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Alcoy](javascript:void(0))
    * [cultura popular](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))

DECRETO 192/2002, de 26 de noviembre, del Gobierno Valenciano, por el que se declara bien inmaterial de interés cultural el Betlem de Tirisiti, de Alcoy. [2002/13182]
  
La Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana, del Patrimonio Cultural Valenciano, en su artículo 45, establece que serán declarados bienes de interés cultural las actividades, conocimientos, usos y técnicas que constituyan las manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y los modos de vida tradicionales de los valencianos.
  
El Betlem de Tirisiti, en el municipio de Alcoy, en la Provincia de Alicante, es una representación de títeres que reúne elementos argumentales religiosos comunes y conocidos, pero también otros, heterogéneos, donde se reflejan costumbres locales, hechos singulares o tradiciones de ese municipio.
  
Mediante la Resolución de 24 de septiembre de 2001, de la Dirección General de Patrimonio Artístico, se incoó el expediente de declaración de bien inmaterial de interés cultural a favor del Betlem de Tirisiti, de Alcoy.
  
De acuerdo con el procedimiento previsto en el artículo 27 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, se recabaron los informes a los organismos consultivos, informes que son favorables y que se solicitaron a la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos, que lo emitió en fecha 11 de enero de 2002, y al Consell Valencià de Cultura, que lo emitió en fecha 3 de diciembre de 2001.
  
Cumplimentados el resto de trámites exigidos por la Ley en la instrucción del expediente, procede culminar el procedimiento con la declaración, declaración que, de conformidad con lo previsto en el artículo 26.2 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana, del Patrimonio Cultural Valenciano, se hará mediante Decreto del Gobierno Valenciano, a propuesta de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, en la actualidad Conselleria de Cultura y Educación.
  
En virtud de lo expuesto, y visto el artículo 31.5 del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, aprobado por Ley Orgánica 5/1982, de 1 de julio, a propuesta del conseller de Cultura y Educación, previa deliberación del Gobierno Valenciano en la reunión del día 26 de noviembre de 2002,
  
DISPONGO
  
Artículo 1
  
Se declara bien inmaterial de interés cultural el Betlem de Tirisiti, de Alcoy.
  
Artículo 2
  
La descripción del bien y sus valores se hacen constar en el anexo I del presente Decreto y en el anexo II se definen las medidas de protección.
  
DISPOSICIÓN ADICIONAL
  
La presente declaración se inscribirá en la sección 1ª del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.
  
DISPOSICIÓN FINAL
  
El presente Decreto se publicará en el Boletín Oficial del Estado y entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
Valencia, 26 de noviembre de 2002
  
El presidente de la Generalitat Valenciana,
  
JOSÉ LUIS OLIVAS MARTÍNEZ
  
El conseller de Cultura y Educación,
  
MANUEL TARANCÓN FANDOS
  
ANEXO I
  
Descripción del Betlem de Tirisiti y sus valores
  
1. Denominación
  
Betlem de Tirisiti
  
2. Localidad
  
Alcoy (Alicante)
  
3. Valores del bien
  
Los valores que determinan la declaración como bien de interés cultural son fundamentalmente su carácter de representación ritual, ligada a un tiempo (Navidad) y un territorio (la ciudad de Alcoy), y sus características técnicas únicas, tanto en la Comunidad Valenciana como en el resto del Estado español.
  
4. Definición y elementos de la acción ritual
  
Los orígenes documentales del Betlem de Tirisiti se sitúan entre los años 1870 y 1880 en que se conocen tres empresas familiares con espectáculos parecidos. Así se configura un teatro de títeres de formato pequeño y público familiar, que reúne elementos argumentales religiosos comunes y conocidos, pero también otros, heterogéneos, donde se reflejan costumbres locales, hechos singulares o tradiciones alcoyanas.
  
El Betlem de Tirisiti proviene de la fusión de tres belenes diferentes, a finales del siglo XIX, que actuaban durante el tiempo de Navidad, animados por empresas familiares. El único belén resultante acabó siendo conocido como Betlem de Tirisiti. Después de diversos momentos de decadencia, que anunciaban su inmediata desaparición, y bajo algunos tímidos impulsos por ponerlo en valor, hacia 1990 el Ayuntamiento de Alcoy se encargó de institucionalizarlo, para asegurar su continuidad.
  
a) Texto
  
La transmisión del texto ha sido oral hasta los años noventa, y ha ido evolucionando a lo largo del tiempo. La versión fijada es fidedigna respecto de la tradicional. Uno de los rasgos característicos es su carácter bilingüe: la narración de la historia sagrada es exclusivamente en castellano y los diálogos del narrador con los personajes, las explicaciones de escenas profanas o las diferentes exhortaciones al público son en valenciano. Mientras que el texto sagrado es muy rígido, y está basado en textos evangélicos tanto canónicos como apócrifos, el texto profano es mucho más abierto y puede adaptarse a los espectadores asistentes o a los hechos ocurridos durante el año.
  
b) Subdivisiones y escenas
  
El tempo es acelerado, casi frenético, con dos partes bien definidas: Parte Sacra, nacimiento de Cristo, la adoración y la huida a Egipto, y Parte Costumbrista Alcoyana con una serie de escenas de contenido específicamente alcoyano, de situaciones vividas por parte de personajes o de costumbres populares.
  
c) Técnica
  
Los títeres del Betlem de Tirisiti son del tipo llamado de peu i vareta. Los títeres se mueven por un entramado de guías que cruzan el escenario en distintas direcciones en una especie de carriles que conectan los diferentes puntos de la escena. Los manipuladores se sitúan bajo el escenario y cada muñeco se mueve con una vara que sostiene la peana a la cual va fijado. Los personajes, de escasas dimensiones (entre 25 cm. para los secundarios y unos 40 cm. para los personajes principales), tienen solamente una pierna fijada a la base, de forma que, al moverse bruscamente, se mueven los brazos y la otra pierna, dando una sensación de movimiento escénico.
  
Otro aspecto característico es el de la voz de los personajes que hablan, que son Tirisiti, el personaje central, y el Sereno, que lo hacen con una voz deformada por una lengüeta metálica que afina el tono de un modo muy especial, agudo hasta el punto de dificultar la compresión de aquello que dicen y hacer necesaria la traducción por parte de una voz en off. Esta difícil comunicación de las frases repetidas cada año, es uno de los elementos centrales del espectáculo ritual.
  
d) Escenografía
  
La escenografía se inspira en una recreación ideal del centro de la ciudad de Alcoy, con los edificios amontonados por pura necesidad orográfica. En primer plano, está el espacio asimilable a una plaza, flanqueada por los edificios de la venta y de la iglesia. En segundo plano, al fondo de la plaza, hay una muestra de los obradores artesanos (imagen tópica industriosa de Alcoy). Al extremo de la escena unas mujeres lavan en el lavadero (izquierda) y una castañera al lado de una palmera (derecha). En medio hay algunas figuras populares. Como línea del horizonte se perfila la silueta del barranco del Cint. Ese será el camino que llevará a los Reyes de Oriente a la ciudad, y también el lugar de aparición de San Jorge.
  
Se trata, en resumen, de un paisaje urbano de finales del siglo XIX, que se sacraliza porque es, al mismo tiempo, el lugar de Tierra Santa donde sucede el nacimiento de Jesús y la huida a Egipto, es decir, las celebraciones del Ciclo de Navidad.
  
e) Ambientación musical y efectos de sonido
  
Como fondo musical de las escenas se utilizan canciones populares valencianas. Para las escenas de la Adoración, taurina y festiva se utilizan música de pasodoble. Además de la música los efectos sonoros refuerzan determinadas acciones de la trama: ruido seco al cerrar las puertas y ventanas, la caída de la estrella, las bastonadas a la burrita, el sonar de campanas, los golpes que los personajes hacen para hacerse escuchar o que hacen imaginar al espectador, por ejemplo, la persecución de Tirisiti por el toro dentro de la venta. Un efecto sonoro, un trueno, es la culminación del espectáculo y da la señal del final, tanto al público de dentro, como al de fuera que espera turno para asistir a la representación.
  
f) Personajes
  
El protagonista: Tirisiti
  
Inicialmente lo denominaban ventero, lo que corresponde a su oficio, pero el público ha acabado identificándolo con lo que escucha cuando el ventero llama a su mujer, Tereseta, filtrada la voz del actor por la lengüeta metálica que le es característica: TIRISITI. El nombre del protagonista ha pasado a dar nombre al Belén.
  
La indumentaria, dentro de la definición que podría considerarse como popular de finales del XIX y principios del XX, tiene un punto de distinción ?lazo al cuello, camisa blanca... que marca alguna distancia con los otros personajes masculinos. El tocado de la barretina completa una imagen característica. Igualmente la escultura de Tirisiti está mejor acabada que el resto de los personajes. Sobre todo Tirisiti es el personaje que articula las dos narraciones a través del tiempo y del espacio.
  
El narrador
  
La voz en off, femenina, esencial, es el hilo conductor del argumento, hace de puente entre los personajes y el público, anima a la participación, y tiene el importantísimo papel de traducir los diálogos de Tirisiti y del Sereno.
  
Tereseta
  
Es la mujer del ventero, y tiene un papel secundario.
  
El Sereno
  
Es el personaje entrañable de las noches alcoyanas, que articula el diálogo con el público, que constantemente le pide la hora que es.
  
L'agüelo
  
Una de las figuras que más expectación provoca entre el público, los niños chillan cuando lo ven ir hacia misa con rapidez y como enrabiado.
  
El torero
  
Esta figura corresponde seguramente al gusto del público por este espectáculo en la época de formación del argumento, reforzado por la popularidad que tuvo un torero alcoyano de adopción, Andrés Coloma, Clásico.
  
El clero: el monaguillo, el sacristán, el cura
  
La iglesia aparece como institución de referencia en los tiempos actuales, sin relación con la Historia Sagrada, contada en la primera parte. El carácter ligeramente licencioso del monaguillo da un tono picante al relato.
  
Los festeros moros y cristianos
  
La incorporación de esta escena contribuye decisivamente a marcar el carácter alcoyano de la representación. Son cuatro las filas que aparecen en el escenario, dos moras y dos cristianas. Los festeros desfilan, con su jefe de escuadra, acompañados por los acordes de un pasodoble dianero. Los festeros se relacionan con Tirisiti y también con el público, al cual dedican un giro de escuadra y se van tan deprisa como han aparecido para dejar paso al colofón festero: la aparición de San Jorge. Con el paso del tiempo, las filaes han cambiado y las actuales corresponden a la época presente.
  
San Jorge
  
Aparece a caballo en el barranco del Cint, seguidamente se coloca arriba del castillo, saeta en mano, sobre los moros, mientras suena el himno de la Fiesta.
  
La Sagrada Familia
  
Aparece desde la primera escena e incorpora el ventero, Tirisiti, a la narración bíblica mediante la licencia argumental de pedirle posada. También intervienen en el retablo del Nacimiento y la Adoración, y hacen mutis después de la huida a Egipto, que cierra la Parte Sacra del Betlem de Tirisiti.
  
El labrador del trigo y la guardia romana
  
Protagonizan, juntamente con la Sagrada Familia, la escena de la huida a Egipto.
  
Los pastores
  
Representan, por una parte, aquellos que son propios del belén y, en consecuencia, participan en la Adoración después que el Ángel los ha avisado del nacimiento de Jesús. Sus danzas son las tradicionales valencianas.
  
Las beatas y otros asistentes a misa
  
Les toca la representación de otros sectores sociales populares, tienen un papel destacado la pareja de beatas que son objeto de las burlas de Tirisiti, aunque el protagonista se mete en todo aquello que pasa por delante de su casa.
  
Los Reyes Magos
  
Mantienen la tipología que es característica de la ciudad de Alcoy, con un desfile con ordenación diferente al resto (el rey negro va al medio de la comitiva). Son acompañados por el pasodoble L'entrà dels Reis.
  
El toro
  
Es protagonista de una de las escenas preferidas por el público. Aparece de repente, al acabar la misa, como una amenaza que cae sobre el desprevenido Tirisiti. Iniciada la lidia por parte del torero Clásico, Tirisiti querrá acabarla con un resultado desastroso.
  
Otros personajes y figurantes
  
Los labradores, el Ángel, el pastor con el rebaño, el arriero con el carro, la burrita de la Sagrada Familia y los caballos de los Reyes, los artesanos y artesanas, las mujeres del lavadero, la vendedora de pavos y la castañera.
  
Los objetos animados
  
La estrella de los Reyes Magos, el portal de Belén, el trigo y la palmera, las puertas y las ventanas, la campana, el castillo de fiestas de Alcoy y el globo de Milà.
  
El público
  
La intervención del público es fundamental para la representación. El espectáculo toma con esta participación un carácter interactivo que puede llegar a alargar alguna escena (como la del sereno) o puede motivar cambios en el texto (el brindis del toro a alguien del público por parte de Tirisiti, por ejemplo). El narrador toma importancia como animador de la intervención del público.
  
g) Calendario, duración y otros factores de las representaciones
  
Las funciones se inician en el mes de diciembre; son dos semanas con sesiones reservadas para los centros escolares de la ciudad y de las comarcas vecinas, con horarios también concertados.
  
Hacia el 22 de diciembre las funciones se abren a todo el público hasta al 4 de enero.
  
Las funciones se realizan ininterrumpidamente, desde mediodía hasta el atardecer. La duración del espectáculo es aproximadamente de 27 minutos.
  
h) El barracón de las representaciones
  
El barracón ha sufrido con el tiempo muchos cambios, actualmente cuenta con un diseño específico con buena acústica y visibilidad para los espectadores. Este nuevo diseño rompe con la tradición, pero aporta un nuevo marco para la interpretación, ya integrado en el conjunto. El barracón actual constituye una sede estable y propia, pero móvil, lo que permite otras ubicaciones. Desde 1992 su ubicación es la Glorieta Municipal. La capacidad del barracón es de unas 80 a 100 personas, ubicadas en escalones de madera y sentados de manera frontal respecto de la escena. El precio de acceso a las representaciones es simbólico.
  
ANEXO II
  
Medidas de protección
  
De conformidad con los artículos 28 y 45 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana, del Patrimonio Cultural Valenciano, se establece como medida de protección que cualquier cambio formal de la representación deba ser comunicado al órgano competente en materia de patrimonio cultural de la Conselleria de Cultura y Educación de la Generalitat Valenciana para su autorización.
  
La protección del bien inmaterial implica que las representaciones del Betlem de Tirisiti se desarrollen en su contexto espacial y temporal original (en Alcoy, en Navidad). Todas las actuaciones fuera de este contexto habrán de ser explícitamente autorizadas por el órgano competente en materia de patrimonio cultural de la Conselleria de Cultura y Educación de la Generalitat Valenciana.
  
Dado que el carácter institucional de la representación, que depende del municipio, así como la obligación de los Ayuntamientos de proteger el patrimonio cultural en su ámbito territorial, de acuerdo con lo previsto en el artículo 4 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, se designa al Ayuntamiento de Alcoy como órgano tutelador en el cumplimiento del régimen de protección del Betlem de Tirisiti.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML