Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3047, del 31-07-1997 (1997/9348)

RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 1997, de la direcció general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística, que desenrotlla l'Ordre de 17 de juliol de 1997, per la qual es regulen les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de religió.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/res/1997/07/24/(1)/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   3047

Data del DOGV
:   31-07-1997

Secció del DOGV
:   DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   1997/9348

CVE


Data del document
:   24-07-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 1997, de la direcció general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística, que desenrotlla l'Ordre de 17 de juliol de 1997, per la qual es regulen les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de religió.  
L'Ordre de 17 de juliol de 1997, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència (DOGV del 24-07-97), disposa que els centres docents, tant públics com privats, que impartisquen ensenyaments de segon cicle d'Educació Infantil, Educació Primària, Educació Secundària Obligatòria i Batxillerat, organitzaran activitats d'estudi alternatives, que seran obligatòries per als alumnes que no hagueren optat per rebre ensenyament religiós i seran realitzades en horari simultani als ensenyaments de Religió.  
Estes activitats tindran com a finalitat específica facilitar el coneixement i l'apreciació de determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual, a través de l'anàlisi i el comentari de diferents manifestacions literàries, plàstiques i musicals.  
La mateixa ordre concreta que durant els dos cursos del segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria i el primer curs de Batxillerat, les activitats d'estudi alternatives versaran sobre manifestacions escrites, plàstiques i musicals de les diferents confessions religioses, que permeten conéixer els fets, personatges i símbols més rellevants, i també la seua influència en les concepcions filosòfiques i en la cultura de les diferents èpoques.  
La mencionada ordre encomana a la Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística l'elaboració de propostes que puguen servir com a model als centres docents per a organitzar les seues pròpies activitats d'estudi alternatives i com a orientació als mestres o professors que han de dirigir-les.  
Per tot això, i d'acord amb la disposició final primera de l'Ordre de 17 de juliol de 1997, esta Direcció General, resol:  
Primer  
1. Les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió estan concebudes com a ensenyaments complementaris i, per tant, els alumnes no en seran avaluats. Estes activitats tenen sentit, finalitat i contingut educatiu, i hauran de contribuir a la consecució dels objectius i al desenrotllament de les capacitats generals de l'etapa o del cicle corresponent.  
2. Igualment, de la mateixa forma que les àrees i matèries del currículum, contribuiran al desenrotllament d'actituds solidàries, prosocials i altruistes, que permeten als alumnes madurar la concepció moral que conferisca sentit a la pròpia vida i a la pròpia acció.  
Segon  
1. Els centres educatius organitzaran eixos ensenyaments en funció de l'edat dels alumnes i les alumnes a què s'adrecen, procurant un aprenentatge que siga significatiu en connexió amb la seua vida i amb les seues experiències extraescolars. El seu desenrotllament es pot portar a terme amb materials variats i realitzant activitats de molta diversa naturalesa, a través de l'anàlisi i el comentari de diferents manifestacions literàries, plàstiques i musicals sobre determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual, no inclosos en el corresponent Projecte Curricular amb caràcter general.   
2. Aquesta resolució proposa una possible concreció d'àmbits temàtics que, pel seu caràcter indicatiu, no tenen perquè ser organitzats tal com ací apareixen, sinó que constituïxen nuclis vertebradors que permeten estructurar al seu voltant conjunts ordenats d'activitats d'estudi alternatives que hauran de realitzar-se en el mateix horari de la classe de Religió al llarg de les diferents etapes o cicles. Amb això, es pretén facilitar al professorat la tasca de la pròpia planificació docent, respectant alhora l'autonomia pedagògica i organitzativa dels centres.  
3. Cada centre docent, en la corresponent Programació General Anual, farà constar les activitats d'estudi alternatives que realitzarà amb els diferents grups d'alumnes, tenint en compte, o no, les orientacions al respecte que acompanyen cada un dels àmbits temàtics proposats en aquesta resolució.  
4. En finalitzar cada curs acadèmic, el mestre o professor encarregat de dirigir les activitats alternatives facilitarà a la Secretaria del centre la relació dels alumnes i les alumnes que les hagen realitzat, a l'efecte de l'expedició de les acreditacions que puguen sol·licitar els dits alumnes o els seus pares o representants legals.  
Tercer  
1. Durant el segon cicle d'Educació Infantil, Educació Primària i el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió tindran com a finalitat específica facilitar el coneixement i l'apreciació de determinats aspectes de la vida social i cultural, en la seua dimensió històrica o actual.  
2. Els centres docents organitzaran les dites activitats integrant en cada una les dos dimensions, conceptual i actitudinal, que els assigna el Reial Decret 2438/1994, en l'article tercer, 2, pel que fa a facilitadores de coneixements i en tant que contribuïxen a l'apreciació o valoració de la vida cultural i social.  
3. La proposta d'àmbits temàtics que permeten estructurar de forma ordenada les diferents activitats d'estudi alternatives per a cada una de les etapes o cicles indicats en el punt 1 d'este apartat figura en l'annex I de aquesta resolució  
Quart  
1. Durant els dos cursos del segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria i el primer curs de Batxillerat les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió versaran sobre aspectes culturals relacionats amb les religions.   
2. La finalitat d'estos ensenyaments recau en les manifestacions culturals de les religions, en els seus reflexos en la literatura, la música, les arts plàstiques, en la seua incidència en el pensament filosòfic: en suma, en els elements exteriors més que en els interiors de la religió. Suposa que, en horari simultani als ensenyaments de Religió, de caràcter confessional, es proposa com a alternativa l'estudi del fet religiós des del punt de vista aconfessional.  
3. Els centres docents organitzaran les dites activitats tenint en compte els dos àmbits epistemològics en què les distribuïx el Reial Decret 2438/1994, en l'article tercer, 3: el coneixement de fets, personatges i símbols rellevants de les diferents religions, i la reflexió sobre la influència del fet religiós en el pensament, en la cultura i en la vida social.  
4. En el segon cicle d'Educació Secundària Obligatòria les activitats d'estudi alternatives consistiran en una reflexió progressiva del fenomen religiós, per a conéixer millor l'herència rebuda i poder conjugar la identitat del passat amb el nostre present, que té moltes de les seues explicacions en les intuïcions i en les experiències dels nostres avantpassats. La informació sobre llocs de culte, pràctiques festives, literatura i música religioses, figures de líders religiosos així com dels grans llibres sagrats, podrà ajudar a viure i comprendre millor un món en què conviuen una pluralitat de creences. Estes activitats han d'afavorir el reconeixement del pluralisme religiós i ideològic del món actual, la tolerància davant les creences alienes i el rebuig a tot dogmatisme, des d'una valoració crítica que permeta als alumnes i les alumnes realitzar opcions congruents amb el seu desenvolupament personal.  
5. La proposta d'àmbits temàtics per als dos cursos del segon cicle d'Ensenyament Secundari Obligatori figura en l'annex II de aquesta resolució. Els àmbits proposats s'agrupen al voltant de quatre grans blocs: el primer tracta sobre història de les religions; el segon, sobre els fundadors de les religions, els llibres i els símbols sagrats; el tercer, sobre el fet religiós a Europa; i el quart, sobre el fet religiós a la Comunitat Valenciana.  
6. En el primer curs de Batxillerat les activitats d'estudi alternatives s'orientaran a analitzar i valorar críticament les realitats del món contemporani i els antecedents i factors que influïxen, alhora que a aconseguir una maduresa personal, social i moral que capacite per a actuar de forma responsable i solidària.  
7. La proposta d'àmbits temàtics per al primer curs de Batxillerat, que figura en l'annex III de aquesta resolució, permet organitzar les corresponents activitats d'estudi alternatives al voltant del fet religiós en si, incloent reflexions sobre religió i drets humans, religió i societat, religió i política.  
Cinqué  
1. La Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística elaborarà materials didàctics que puguen ajudar els mestres o professors en el desenrotllament dels àmbits temàtics que, en tot cas, s'hagueren seleccionat entre els que figuren en aquesta resolució, per a organitzar les activitats d'estudi alternatives als ensenyaments de Religió durant el nivell educatiu corresponent.  
2. Igualment, els centres de professors organitzaran activitats de formació a les quals podran assistir amb caràcter preferent els professors encarregats de dirigir les activitats d'estudi alternatives a què es referix aquesta resolució.  
València, 24 de juliol de 1997.- El director general d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística: Josep Vicent Felip i Monlleó  
ANNEX I  
(SEGON CICLE D'EDUCACIÓ INFANTIL,   
EDUCACIÓ PRIMÀRIA I PRIMER CICLE   
D'EDUCACIÓ SECUNDÀRIA OBLIGATÒRIA)  
Autoestima i autonomia  
L'objectiu fonamental d'aquest àmbit és fomentar en els alumnes i en les alumnes l'autoconeixement, la percepció ajustada d'ells mateixos, la presa de consciència i la confiança en les seues possibilitats.  
Per a això, es podran tractar diversos temes que incidixen en l'autoestima: percepció de la identitat pròpia, valoració de les aportacions dels altres, superació personal, responsabilitat i estima de les coses pròpies.  
En Educació Infantil les activitats que s'organitzen haurien d'estar encaminades a la diferenciació entre un mateix i els altres, perquè els xiquets i les xiquetes puguen identificar-se a ells mateixos com a persones individuals. De la mateixa forma, les dites activitats hauran d'ajudar també a l'adquisició d'autonomia progressiva en les rutines i en les tasques més quotidianes.  
En el primer cicle d'Educació Primària, els xiquets i les xiquetes han d'anar reconeixent les seues possibilitats afectives, corporals i de relació social, així com adquirir progressivament la noció d'identitat. L'equip docent, per a fomentar una actitud positiva de confiança, ha d'oferir nombrosos estímuls que la despleguen, propiciant activitats que consoliden hàbits de cura personal o els ajuden a moure's en contextos coneguts.  
En els últims cursos d'Educació Primària i en el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, l'alumnat té un grau més gran d'autonomia i ha d'anar posant en joc tots els aprenentatges i les estratègies que va adquirint. Per això, és important en estes edats desenrotllar la capacitat d'iniciativa, proposant situacions que els facen pensar i fer-se preguntes, que afavorisquen la unió de pensament i sentiments, que els oferisquen el contrast de les seues experiències amb altres de diferents persones, que els ajuden a comparar els seus problemes amb els d'altres, de manera que vagen aprenent que cada persona és diferent i té sentiments, necessitats i qualitats que han de ser valorades i respectades.  
Per a portar avant les activitats que s'organitzen en relació amb este àmbit, el professorat pot utilitzar diferents recursos metodològics en funció de l'edat i les característiques de l'alumnat. Així, en els primers cursos, es poden utilitzar jocs de psicomotricitat, jocs de rols, dramatitzacions, etc., centrats fonamentalment en el coneixement de la pròpia persona i en les seues possibilitats, tant afectives com cognitives i de relació interpersonal, sempre des de la perspectiva del desenrotllament de l'autoestima i l'autonomia personal.  
En els últims cursos d'Educació Primària i en el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria es poden utilitzar també dilemes, que tinguen un grau de dificultat creixent, que plantegen situacions en què es produïsca un conflicte de valors. Convé prendre com a punt de partida narracions breus que presenten una situació problemàtica en què els alumnes i les alumnes hagen de triar, i fonamentar la seua tria, entre dos o més opcions moralment equiparables.  
Pensament positiu  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és ajudar els alumnes i les alumnes a desenrotllar la capacitat de filtrar el que entra en la seua ment, de decidir, per exemple, entre: "accepte un compliment» o «rebutge aquella crítica".  
Té gran importància ensenyar els alumnes i les alumnes a aplicar en les seues vides el poder creatiu de les afirmacions: declaracions positives sobre un mateix o una situació, dites en primera persona i en temps present.  
L'afirmació és una de les parts del "diàleg intern". Cada persona participa en una conversa silenciosa amb ella mateixa que consistix en dos veus internes que establixen un diàleg continuat. La veu del "sí" és una font de reforçament positiu, de pau i de poder. La segona veu, oposada, és la veu del "no", és la part que es parla a si mateix de forma negativa i atemorida i, fins i tot, destructiva.  
L'afirmació és un instrument fonamental per a enfortir i reforçar la veu del "sí" dels xiquets i de les xiquetes, que té un efecte terapèutic i transformador sobre el seu pensament. L'ús conscient de frases afirmatives fomenta la salut emocional i l'autoestima, ja que abans o després, el monòleg intern d'un xiquet passa a ser una profecia que acaba per complir-se (en el que pensa de si mateix és en el que es convertix).  
En funció de l'edat de les alumnes i dels alumnes, es poden indicar tres formes bàsiques d'introduir pensaments positius per a quasi qualsevol necessitat, meta o desafiament de la seua vida:  
- Utilitzar les afirmacions amb un mateix (així ens convertim en models positius per a ells).  
- Dir les afirmacions directament als xiquets i a les xiquetes (és fonamental per a la seua salut mental ser acceptats tal i com són).  
- Ensenyar-los a utilitzar les seues pròpies afirmacions (quan aprenen a crear les seues afirmacions, es convertixen en la font dels propis missatges positius i de la seua autoestima).  
Competència social.  
L'objectiu fonamental de l'àmbit és facilitar el desenrotllament de la competència social, ja que s'han trobat relacions sòlides entre la competència social en la infància i el posterior funcionament social, acadèmic i psicològic.  
Es tracta que les alumnes i els alumnes puguen apreciar que la gent que és socialment competent, se sent part constituent de la societat o grup a què pertany i que li assigna uns rols i estatus; que les persones socialment competents són valorades, apreciades i dignes de ser tingudes en compte pels altres. Finalment, l'alumnat ha de percebre que no és suficient pertanyer al grup i ser valorat pels altres, sinò que el subjecte ha de poder ajudar els altres, ha de poder contribuir als propòsits del grup o comunitat de què forma part.  
Junt a la família, l'escola és l'altre gran agent de socialització, pel qual els xiquets i les xiquetes aprenen les normes i conductes socialment desitjables. L'experiència escolar pot ser un element facilitador de la competència social, encara que també pot actuar com a fre o obstacle d'esta; per això que es considera un factor vital de la inhibició o potenciació de la delinqüència juvenil.  
El procés ascendent cap a la competència social, comporta unes tasques i uns moments maduratius que necessiten de l'existència de factors personals, interpersonals, socials i culturals.  
Com a metodologia per al desenrotllament de la competència social per part de l'alumnat, pot ser adequat treballar les habilitats socials, que constituïxen un repertori de comportaments verbals i no verbals, a través dels quals els xiquets i les xiquetes incidixen en el seu medi, obtenint, suprimint o evitant conseqüències desitjades o no desitjades en l'esfera social.  
El terme habilitat s'utilitza per a indicar que la competència social no és un tret de la personalitat, sinò més bé un conjunt de comportaments apresos i adquirits.  
L'empatia té un pes important en el conjunt d'habilitats necessàries per a la interacció amb els altres. Com a percepció per a interactuar eficaçment en les situacions socials, comporta la capacitat per a posar-se en el lloc de l'altre i de sentir i comprendre com senten i pensen altres.  
En general, seria molt adequat treballar en l'aula habilitats com: fer i rebre compliments, expressar queixes, saber dir no, afrontar i resoldre conflictes.  
En la intervenció didàctica amb els més menuts, n'hi hauria prou amb diferenciar entre respostes assertives, passives i agressives, en situacions, primer simulades i, posteriorment, de la vida real. Amb estudiants del primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria, s'haurien de treballar les habilitats de forma estructurada, seguint un procés que va des d'instruccions, modelatge, representació de papers, retroalimentació i transferència, fins la generalització del que s'ha aprés.   
Habilitats de comunicació.  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és acostar, interessar i comprometre activament cada estudiant amb el seu escenari de comunicació interpersonal que ,generalment, serà el seu grup de classe i el centre.  
Es tracta que els xiquets i les xiquetes siguen conscients que tots som sensibles a les informacions, alegries, tristeses i sentiments que se'ns comuniquen, perquè vegem i escoltem les expressions verbals, els gestos, els plors, l'expressió de la cara, el to de la veu, la cadència i el ritme dels moviments del cos, la mirada, la proximitat o llunyania. Escoltem, veiem i sentim conductes del nostre interlocutor, i este les escolta, veu i sent de nosaltres. La comunicació no és possible sense el comportament; cuidar-lo i estimar-lo és cuidar i estimar la comunicació. Ens comuniquem, per tant, amb el comportament, i ho fem amb comportaments verbals i no verbals.  
Este àmbit fa referència a habilitats com escoltar, somriure, fer preguntes, etc., d'una gran importància per a relacionar-se i comportar-se amb altres xiquets i joves, així com amb el conjunt de la comunitat.  
En relació amb este àmbit es podran treballar en Educació Infantil i en Educació Primària aspectes fàcilment observables com: l'expressió facial, els gestos, el contacte físic, etc. És recomanable que els xiquets i les xiquetes aprenguen primer a diferenciar diversos tipus d'expressions i tons de veu, a través de dramatitzacions, estudi de fotografies, cançons, mims, contes i faules. Amb l'alumnat del primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria es pot començar també amb aspectes observables, per a progressivament anar passant a comportaments més abstractes del procés comunicatiu com: les claus vocals (to, claredat i velocitat), la proximitat espacial, la mirada, la conducta empàtica, la cadència i els ritmes de moviment del cos.  
En definitiva, es tractaria que les alumnes i els alumnes arriben a comprendre que no hi ha millor recurs que el de convertir-se, a través del procés de comunicació, en una "persona digna de confiança".  
El grup: dependència i interdependència.  
L'objectiu que es pretén és doble: d'una banda, que l'alumnat valore la seua aportació individual al grup, com a necessària per a la consecució dels propòsits d'este; i de l'altra, que entenga com a constructiva i igualment necessària l'aportació i el concurs del grup per a aconseguir els seus propis fins (educatius i de realització personal).  
Per aconseguir este objectiu, es podrien organitzar activitats que faciliten als alumnes i a les alumnes la vivència i el coneixement dels mecanismes de creació, configuració i consolidació d'un grup i de la diferenciació progressiva dels rols que en ell es desenrotllen.  
 La intervenció del docent hauria de consistir en facilitar, a través de experiències concretes, l'harmonia i la cohesió del grup, així com l'adequada integració de tots els seus membres, minimitzant i reconduint els possibles conflictes que en el seu si pogueren sorgir.  
Els recursos didàctics més adequats consistirien en realitzar activitats que passen gradualment de les de representació i descripció ( del grup, dels subgrups, dels seus membres, etc.) a activitats més complexes, com: tècniques de dinàmica de grups (role-playing, Phillips 66, etc.), psicogrames, jocs de rols, etc.  
Oci i temps lliure.  
L'objectiu fonamental d'este àmbit temàtic és aconseguir que els alumnes i les alumnes aprenguen a omplir el seu temps d'oci amb activitats constructives i formatives, que contribuïsquen al desenrotllament harmònic de la seua personalitat.   
En una societat tan complexa com la nostra, en què cada vegada tenen més importància els factors que s'associen a una òptima "qualitat de vida", el factor oci i el temps lliure es constituïxen en una variable fonamental que l'escola ha d'abordar de manera que reforce la identitat del subjecte i l'ajude a sentir-se bé amb ell mateix, alhora, que l'ajude a créixer com a persona.   
És evident que en l'etapa d'Educació Secundària Obligatòria els estudiants que adquirixen hàbits d'oci i temps lliure saludables tenen menys perill de caure en conductes de risc (absentisme, fracàs escolar, estats d'apatia i desmotivació, addicció a les drogues, etc.) que els qui no han adquirit l'hàbit d'"omplir" el seu temps d'oci amb activitats constructives. Però estos hàbits no apareixen de sobte sinó que s'aconseguixen al llarg de períodes de temps anteriors. Així, és de vital importància iniciar el desenrotllament d'estos hàbits des de les edats més primerenques.  
Els continguts propis d'este àmbit temàtic poden abordar-se a través d'activitats creatives, activitats fisicoesportives, l'associacionisme, el col·leccionisme, el voluntariat, i tot allò que puga desembocar en l'establiment d'hàbits saludables i constructius de l'oci i del temps lliure.  
Igualment, seria convenient fer activitats que ajuden els alumnes i les alumnes a superar la tendència absorbent i acaparadora que sobre ells exercix la televisió, utilitzant per a això la reflexió i la crítica,oferint-los alternatives atractives i motivadores, de manera que vagen aprenent a planificar críticament el seu temps d'oci.  
Festes i celebracions  
L'objectiu de l'àmbit és aproximar a l'alumnat el coneixement de les celebracions festives pròpies de la seua localitat, de la Comunitat Valenciana, de les altres comunitats autònomes, i, fins i tot, d'altres llocs del món,fent-li veure les relacions existents entre els cicles de la natura i les festes populars i entre els cicles vitals i els ritus que els commemoren.  
Per tal de fomentar en les alumnes i en els alumnes l'apreciació i l'estima per les tradicions populars, afavorir un major sentit de la identitat cultural respecte a la comunitat a què pertanyen, així com facilitar-los el coneixement d'altres costums i tradicions, seria convenient relacionar les diferents festes i celebracions sobre les que es treballaran, amb la tradició cultural corresponent,així com amb determinats esdeveniments que, al llarg dels temps, han sigut motiu de celebració: Nadal-solstici d'hivern, Sant Joan-solstici d'estiu, celebracions d'agost-festes relacionades amb la collita.  
Es tracta, per tant, de realitzar activitats al voltant de les nombroses festivitats que hi ha en el context social i cultural de les alumnes i dels alumnes, tant les que tenen un caràcter més universal, com les pròpies del seu entorn. Són, totes, manifestacions que definixen la nostra cultura i que aglutinen els membres d'una col·lectivitat.  
Estes activitats poden organitzar-se amb diferent grau de dificultat en funció de l'alumnat que les realitze. Així, en Educació Infantil podrien centrar-se més en un acostament afectiu i vivencial al coneixement de narracions, tradicions culinàries, llegendes i contes populars. També es poden incloure jocs autòctons i populars que formen part del nostre patrimoni cultural. En Educació Primària es poden ampliar estes activitats recopilant refranys, llegendes, produccions literàries o musicals diverses.  
En el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria podria abordar-se, a més de les anteriors activitats, algun estudi comparatiu sobre diferents manifestacions d'una determinada tradició que contemple la seua ubicació geogràfica, els seus orígens i la seua evolució, o el paper que juguen en estes manifestacions la publicitat o els interessos econòmics.  
Identitat i diversitat cultural  
L'objectiu d'aquest àmbit temàtic és desenrotllar en les alumnes i en els alumnes el respecte a la diversitat, la solidaritat i la cooperació i, en conseqüència, fer-los capaços de qüestionar la discriminació, la intolerància, l'etnocentrisme, el conformisme o la insolidaritat.  
L'àmbit fa referència al coneixement d'altres pobles i altres cultures; a l'educació per a la comprensió internacional i per al respecte als drets humans;i, en definitiva, a l'educació per a la interculturalitat.  
Per a la consecució dels objectius mencionats, pot resultar interessant organitzar activitats a través de les quals l'alumnat s'aproxime a la realitat d'altres cultures, bé per la seua proximitat geogràfica, per la seua presència en l'entorn quotidià o per l'interés que susciten.  
Les activitats que s'organitzen han de promoure l'educació intercultural des de tots els punts de vista, en funció de les edats i dels interessos de l'alumnat, a partir d'eixos temàtics com: els costums, la literatura, el folklore, l'artesania, les produccions musicals, la llengua, la tecnologia, l'esport, els entorns naturals, l'organització social i política, les religions, les creences, etc.  
Estes activitats han d'ajudar els alumnes i les alumnes a descobrir que les cultures tenen elements d'influència mútua. En qualsevol cas, sembla convenient destacar el valor del mestissatge com a trobada i enriquiment mutu de costums, llengües o estils de vida.  
Amistat   
Els objectius d'este àmbit consistiran en desenrotllar en els alumnes i en les alumnes la capacitat de centrar-se en ells mateixos i d'adquirir un enteniment més profund de la manera en què es relacionen amb els altres: família, amics o altres persones que ocupen un lloc rellevant en les seues vides.  
Des d'este àmbit s'intenta emfatitzar que en l'amistat i en el joc és on es forgen les habilitats emocionals que condicionen les relacions que l'ésser humà manté al llarg de tota la vida. Partim del fet que el grau d'integració de cada xiquet i de cada xiqueta en l'escola és un important predictor del rendiment acadèmic satisfactori.  
La sensació de sentir el rebuig i la falta d'amistat dels altres és una cosa amb què la major part de les persones ens enfrontem en algun moment de la nostra infància o de la nostra adolescència. Les xiquetes i els xiquets rebutjats, en lloc d'aprendre noves estratègies d'aproximació als altres, es limiten normalment a repetir una i una altra vegada pautes que no van funcionar en el passat. Estos xiquets disposen de moltes menys ocasions que els seus companys per a poder establir una amistat íntima en els anys de l'escola, i perden així una oportunitat crucial per al seu desenrotllament personal i emocional.  
Es podran organitzar en l'aula activitats com: saber distingir sentiments diferents, comprenent el seu significat i practicant la manera d'expressar-los; realitzar exercicis de clarificació de valors; proposar frases incompletes, etc.  
Amb estudiants majors es podran realitzar activitats que els permeten analitzar els límits que s'han fixat en les seues amistats i decidir si cal modificar-los d'una forma o una altra. Es poden utilitzar llistes de supòsits impossibles, jocs de simulació, diàlegs clarificadors, diàlegs a partir d'un text, etc.  
Convivència i resolució de conflictes  
L'objectiu fonamental d'este àmbit temàtic és ajudar l'alumnat a trobar solucions alternatives a les respostes agressives i violentes per a resoldre els conflictes que sorgixen en la convivència.  
Capacitats com afrontar les frustracions, controlar les emocions o saber portar-se bé amb els altres, han de ser adquirides en la infància. Per això, és molt important treballar-les amb els alumnes i les alumnes.  
Per a això, caldria organitzar activitats que els faciliten aprendre a comunicar-se amb els altres, fer preguntes a altres companys mentre realitzen qualsevol activitat, escoltar i observar els altres alumnes per a saber com se senten, dir alguna cosa agradable quan els altres facen bé alguna cosa; i somriure i mantenir la seua col·laboració, les seues propostes i el seu coratge.  
Entre les carències que l'alumnat acostuma a manifestar a l'hora de resoldre un conflicte interpersonal, destaca la tendència a triar la primera solució possible sense elaborar altres alternatives i sense examinar les conseqüències de les seues accions. Per això, el mètode de treball per a poder compensar estos dèficits podria ser realitzar jocs que intenten desenrotllar les habilitats d'atenció-percepció; fer activitats d'identificació d'emocions; buscar solucions alternatives davant d'un problema interpersonal i la seua posterior avaluació, etc. Per a tot això, i en funció de les edats de l'alumnat, es poden analitzar diferents situacions conflictives a través de textos, cartells, dibuixos, gravacions, situacions modelades pel docent i posteriorment pels alumnes i les alumnes, etc.  
Temes i personatges d'actualitat  
L'objectiu d'aquest àmbit és fomentar l'anàlisi crítica i el debat al voltant de qüestions o personatges que susciten interés en un moment determinat i que es relacionen, en major o menor mesura, amb problemes que puguen afectar l'alumnat.  
Per a això, podríem treballar sobre personatges de caràcter exemplar o típic, o sobre temes de rellevància social, com: la violència en alguns grups de joves; la desocupació juvenil; les associacions esportives o d'oci; el consum d'alcohol, de tabac i drogues; l'objecció de consciència, etc.  
Per al desenrotllament de les activitats relatives a este àmbit pot ser interessant la participació de la comunitat educativa, a través de persones pròximes (familiars, membres d'institucions o organismes de la localitat o del barri) que comuniquen les seues experiències o impartisquen xarrades sobre algun tema que suscite l'interés de l'alumnat. Seria convenient que els alumnes i les alumnes es documentaren prèviament i prepararen qüestionaris, així com que realitzaren posteriorment exposicions o cartells informatius dirigits a la resta dels seus companys i companyes.  
Interrogants i dubtes.  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és introduir els alumnes i les alumnes en la reflexió sobre els grans interrogants que han acompanyat des de sempre la humanitat.  
Per a això, es poden organitzar activitats que faciliten la reflexió al voltant de les grans preguntes, els grans temors, i les grans alegries i il·lusions de les persones, com: el sentit de la vida, la felicitat, les malalties, el bé i el mal, etc.  
En Educació Infantil i en Educació Primària seria recomanable treballar estos aspectes a partir de les inquietuds de les xiquetes i dels xiquets, de les seues manifestacions més o menys explícites; o be responent a situacions cojunturals i/o contextuals (hospitalització d'un company, un accident, la mort d'un animal domèstic, etc.). Estes situacions, moltes vegades impredicibles, produïxen en els xiquets una gran desorientació i els fan formular-se un bon nombre de preguntes, a les quals, normalment, no saben donar resposta. En ocasions, no saben ni siquiera explicitar o formular la seua inquietud, perquè els generen dubtes, contradiccions i, sobretot, inseguretat. Ajudar-los a verbalitzar els seus interrogants, a compartir-los i a descentrar-se del seu propi punt de vista i a escoltar altres perspectives, els ajudarà notablement en el seu creixement personal.  
En el primer cicle d'Educació Secundària Obligatòria ja es pot realitzar una planificació més sistemàtica dels continguts propis de l'àmbit sense perdre de vista en tot moment que l'objectiu educatiu és dotar els alumnes i les alumnes de majors ressorts per a desenrotllar-se en el medi i contribuir al desplegament harmònic de la seua personalitat. En este sentit, és important que aprenguen a distingir entre els interrogants i els dubtes, així com les raons que originen estos últims. De la mateixa forma, han d'anar aprenent l'ús justificat o injustificat dels interrogants i els dubtes, sabent que tota interrogació té un final, un fonament, que pot consistir en la veritat o falsedat de determinades proposicions, o en una forma concreta d'actuar.  
El món dels símbols  
L'objectiu d'este àmbit temàtic és familiaritzar els alumnes i les alumnes amb els símbols i desenrotllar en ells l'hàbit de qüestionar, indagar i descobrir el seu significat i fins i tot el seu sentit últim, ja que la producció i la interpretació de símbols és una activitat i una qualitat que ha acompanyat la humanitat des dels seus orígens fins als nostres dies.   
Per aconseguir este objectiu es poden organitzar activitats que ajuden l'alumnat a avançar en la comprensió de les funcions dels símbols i dels diferents tipus de símbols que ens podem trobar (símbols de solidaritat, símbols d'organització jeràrquica, símbols religiosos i màgics etc.). Estes activitats també han de contribuir per a que l'alumnat perceba que el símbol representa una realitat concreta però que, al seu torn, la pot emmascarar i deformar quan pren el seu lloc.  
La intervenció didàctica ha d'ajustar-se en funció de l'edat i les característiques dels alumnes i les alumnes, de manera que s'aborde primer de forma molt experiencial i gràfica, per a passar més avant a l'anàlisi de símbols que tinguen ja un cert grau d'abstracció.  
Així, atesa la maduració psicològica dels xiquets i de les xiquetes d'Educació Infantil i la naturalesa fonamentalment abstracta dels símbols, en esta etapa educativa s'abordarà solament el reconeixement dels símbols, sense entrar en altres anàlisis més complexes, a no ser per a donar resposta als interessos explícits que manifesten. A partir de l' Educació Primària el tractament d'uns símbols o altres vindrà més determinat per les inquietuds manifestades per l'alumnat. La representació concreta dels símbols, a través de llaços, etiquetes, banderes, monedes, himnes, indumentària, etc., pot ser el primer pas per al seu estudi en relació amb aspectes com la justícia, l'autoritat, la bondat, el transcendent, la vida, etc.  
ANNEX II  
(SEGON CICLE D'EDUCACIÓ SECUNDÀRIA OBLIGATÒRIA)  
I. Història de les religions  
1. Les religions del passat  
1. Religió egípcia  
2. Religions germàniques i celtes  
3. Religió grega  
4. Religió romana  
2. Les religions universals  
1. Hinduisme  
2. Budisme  
3. Judaisme  
4. Cristianisme  
5. Islamisme  
II. Els fundadors de les religions i els llibres sagrats  
1. La persona i l'obra de Buda  
2. La figura de Moisés  
3. El Jesús de la Història i el Crist de la fe  
4. La figura de Mahoma  
5. Els Vedes  
6. La Bíblia Hebrea  
7. La Bíblia Cristiana  
8. L'Alcorà  
III. El fet religiós a europa  
1. Cristianisme: Catolicisme, Ortodòxia i Protestantisme  
2. Altres Religions: Judaisme i Islam  
3. Nous moviments religiosos  
IV. El fet religiós a la comunitat valenciana  
1. Vestigis prehistòrics de religiositat a l'àmbit geogràfic de la Comunitat Valenciana  
2. Tres arrels religioses: cristiana, jueva i musulmana. Relacions i conflictes en el passat  
3. El fet religiós en l'actualitat  
4. Manifestacions festives més tradicionals del nostre folklore religiós, destacant les més rellevants de la nostra Comunitat i les més característiques de l'àmbit geogràfic i cultural de cada centre  
Els àmbits temàtics vertebradors que es proposen troben la seua unitat no en cada any, sinó en el cicle, al llarg del qual i seguint el curs de la Història es presenten diferents moments, esdeveniments, èpoques, al voltant dels quals poden i han d'introduir-se elements de cultura, de producció artística i musical. Encontre i desencontre de les religions, que haurà de ser comentat tant en l'espai geogràfic hispà com també més enllà: el que ha significat la cultura i la presència jueva, així com l'Islam. És important que els alumnes i les alumnes, a més de conéixer el fet religiós a Europa, s'obrin a les perspectives d'altres cultures, d'altres societats, d'història d'altres pobles, facilitant-los la tolerància i el respecte a la diversitat de creences religioses.  
S'han proposat les religions del passat que han tingut més influència en les nostres arrels culturals; després les religions més universals, entre les quals destaquen les religions del Llibre (Judaisme, Cristianisme i Islam) per la seua especial incidència en el nostre àmbit geogràfic i cultural; i a més perquè un major coneixement d'estes ha de contribuir de manera especial a promoure actituds solidàries i tolerants, que superen els prejudicis i rebutgen qualsevol discriminació basada en diferències de creences, així com a proporcionar un millor coneixement de les creences, actituds i valors bàsics de la nostra tradició i patrimoni cultural i una valoració crítica d'estes. Encara que en la proposta no figura de forma explícita, cal no oblidar l'existència d'altres moviments religiosos (l'Adventisme, el Pentecostalisme, l'Església de la Cienciologia, etc...).  
ANNEX III  
(PRIMER CURS DE BATXILLERAT)  
El fet religiós en ell mateix  
1. La religiositat com a dimensió de l'estructura i de la història humana (el sentit del transcendent)  
2. La religiositat com a generadora de manifestacions culturals, espirituals i filosòfiques  
3. La religiositat com a centre de coherència dels pobles (el sentit de la llibertat religiosa)  
4. Religió i drets humans: religió i recerca de la justícia i la pau  
5. Religió i tolerància. El diàleg com a base de l'enteniment. El diàleg religiós  
6. La perversió del fet religiós: el fonamentalisme i el dogmatisme  
7. Algunes manifestacions de les tensions i conflictes religiosos actuals, com: el budisme en el Tíbet; Israel i els pobles àrabs: el conflicte dels Balcans; els fonamentalismes; el conflicte irlandés, etc...  
En este curs s'intenta una reflexió crítica sobre la naturalesa de la religió com a tal, sobre les relacions entre raó i creença, així com entre religió i convivència cívica i política. Encara que estos temes hagen sigut especialment candents a l'Occident i en relació amb els monoteismes d'origen en Abraham, cal considerar també tradicions religioses no monoteistes. En este any es tracta de captar el fet religiós des del pensament racional, filosòfic o educat per la ciència i la filosofia. Convé per a això que els alumnes i les alumnes comprenguen que el sentiment religiós, les creences, el culte, no estan vinculats a una divinitat única, creadora i omnipotent. També hi ha religions amb déus diversos, immortals o mortals, o fins i tot sense cap déu, com el budisme originari.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3047, del 31-07-1997 (1997/9348)

RESOLUCIÓN de 24 de julio de 1997, de la dirección general de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística, que desarrolla la Orden de 17 de julio de 1997, por la cual se regulan las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de religión.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/res/1997/07/24/(1)/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   3047

Fecha DOGV
:   31-07-1997

Sección del DOGV
:   DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   1997/9348

CVE


Fecha del documento
:   24-07-1997

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

Análisis jurídico

RESOLUCIÓN de 24 de julio de 1997, de la dirección general de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística, que desarrolla la Orden de 17 de julio de 1997, por la cual se regulan las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de religión.  
La Orden de 17 julio de 1997, de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia (DOGV del 24.07.97), dispone que los centros docentes, tanto públicos como privados, que impartan enseñanzas de segundo ciclo de Educación Infantil, Educación Primaria, Educación Secundaria Obligatoria y Bachillerato, organizarán actividades de estudio alternativas, que serán obligatorias para los alumnos que no hubieran optado por recibir enseñanza religiosa y serán realizadas en horario simultáneo a las enseñanzas de Religión.  
Estas actividades tendrán como finalidad específica facilitar el conocimiento y la apreciación de determinados aspectos de la vida social y cultural, en su dimensión histórica o actual, a través del análisis y comentario de diferentes manifestaciones literarias, plásticas y musicales.   
La misma Orden concreta que durante los dos cursos del segundo ciclo de Educación Secundaria Obligatoria y el primer curso de Bachillerato, las actividades de estudio alternativas versarán sobre manifestaciones escritas, plásticas y musicales de las diferentes confesiones religiosas, que permitan conocer los hechos, personajes y símbolos más relevantes, así como su influencia en las concepciones filosóficas y en la cultura de las distintas épocas.   
La mencionada Orden encomienda a la Dirección General de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística la elaboración de propuestas que puedan servir como modelo a los centros docentes para organizar sus propias actividades de estudio alternativas y como orientación a los maestros o profesores que han de dirigirlas.  
Por todo ello, y de acuerdo con la disposición final primera de la Orden de 17 de julio de 1997, esta Dirección General, resuelve:  
Primero  
1. Las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de Religión están concebidas como enseñanzas complementarias y, por tanto, los alumnos y las alumnas no serán evaluados en ellas. Estas actividades tienen sentido, finalidad y contenido educativo, y deberán contribuir a la consecución de los objetivos y al desarrollo de las capacidades generales de la etapa o del ciclo correspondiente.  
2. Igualmente, de la misma forma que las áreas y materias del currículo, contribuirán al desarrollo de actitudes solidarias, prosociales y altruistas, que permitan a los alumnos y alumnas madurar la concepción moral que confiera sentido a la propia vida y a la propia acción.  
Segundo  
1. Los centros educativos organizarán estas enseñanzas en función de la edad de los alumnos y las alumnas a los que se dirigen, procurando un aprendizaje que sea significativo en conexión con su vida y con sus experiencias extraescolares. Su desarrollo puede llevarse a cabo con materiales variados y realizando actividades de muy diversa naturaleza, a través del análisis y comentario de diferentes manifestaciones literarias, plásticas y musicales sobre determinados aspectos de la vida social y cultural, en su dimensión histórica o actual, no incluidos en el correspondiente Proyecto Curricular con carácter general.   
2. La presente resolución propone una posible concreción de ámbitos temáticos que, dado su carácter indicativo, no tienen por qué ser organizados tal como aquí aparecen, sino que constituyen núcleos vertebradores que permiten estructurar en torno a ellos conjuntos ordenados de actividades de estudio alternativas que deberán realizarse en el mismo horario de la clase de Religión a lo largo de las distintas etapas o ciclos. Con ello, se pretende facilitar al profesorado la tarea de su propia planificación docente, respetando a la vez la autonomía pedagógica y organizativa de los centros.  
3. Cada centro docente, en la correspondiente Programación General Anual, hará constar las actividades de estudio alternativas que vaya a realizar con los diferentes grupos de alumnos y alumnas, teniendo en cuenta o no las orientaciones al respecto que acompañan a cada uno de los ámbitos temáticos propuestos en la presente resolución.   
4. Al finalizar cada curso académico, el maestro o profesor encargado de dirigir las actividades alternativas facilitará a la Secretaría del centro la relación de los alumnos y las alumnas que las hubieren realizado, a los efectos de la expedición de las acreditaciones que puedan solicitar dichos alumnos y alumnas o sus padres o representantes legales.  
Tercero  
1. Durante el segundo ciclo de Educación Infantil, Educación Primaria y el primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria, las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de Religión tendrán como finalidad específica facilitar el conocimiento y la apreciación de determinados aspectos de la vida social y cultural, en su dimensión histórica o actual.  
2. Los centros docentes organizarán dichas actividades integrando en cada una de ellas las dos dimensiones, conceptual y actitudinal, que les asigna el Real Decreto 2438/1994, en su artículo tercero,2, en cuanto facilitadoras de conocimientos y en cuanto que contribuyen a la apreciación o valoración de la vida cultural y social.  
3. La propuesta de ámbitos temáticos que permiten estructurar de forma ordenada las diferentes actividades de estudio alternativas para cada una de las etapas o ciclos mencionados en el punto 1 de este apartado figura en el Anexo I de la presente resolución  
Cuarto  
1. Durante los dos cursos del segundo ciclo de Educación Secundaria Obligatoria y el primer curso de Bachillerato las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de Religión versarán sobre aspectos culturales relacionados con las religiones.   
2. La finalidad de estas enseñanzas recae en las manifestaciones culturales de las religiones, en sus reflejos en la literatura, música, artes plásticas, en su incidencia en el pensamiento filosófico: en suma, en los elementos exteriores más que en los interiores de la religión. Supone que, en horario simultáneo a las enseñanzas de Religión, de carácter confesional, se propone como alternativa el estudio del hecho religioso desde el punto de vista aconfesional.  
3. Los centros docentes organizarán dichas actividades teniendo en cuenta los dos ámbitos epistemológicos en que las distribuye el Real Decreto 2438/1994, en su artículo tercero, 3: el conocimiento de hechos, personajes y símbolos relevantes de las distintas religiones, y la reflexión sobre la influencia del hecho religioso en el pensamiento, en la cultura y en la vida social.  
4. En el segundo ciclo de Educación Secundaria Obligatoria las actividades de estudio alternativas consistirán en una reflexión progresiva del fenómeno religioso, para conocer mejor la herencia recibida y poder conjugar la identidad del pasado con nuestro presente, que tiene muchas de sus explicaciones en las intuiciones y en las experiencias de nuestros antepasados. La información sobre lugares de culto, prácticas festivas, literatura y música religiosas, figuras de líderes religiosos así como de los grandes libros sagrados, podrá ayudar a vivir y comprender mejor un mundo en el que conviven una pluralidad de creencias. Estas actividades deben favorecer el reconocimiento del pluralismo religioso e ideológico del mundo actual, la tolerancia ante las creencias ajenas y el rechazo a todo dogmatismo, desde una valoración crítica que permita a los alumnos y a las alumnas realizar opciones congruentes con su propio desarrollo personal.  
5. La propuesta de ámbitos temáticos para los dos cursos del segundo ciclo de Enseñanza Secundaria Obligatoria figura en el Anexo II de la presente resolución. Los ámbitos propuestos se agrupan en torno a cuatro grandes bloques: el primero trata sobre Historia de las Religiones; el segundo, sobre los fundadores de las religiones, los libros y los símbolos sagrados; el tercero, sobre el hecho religioso en Europa; y el cuarto, sobre el hecho religioso en la Comunidad Valenciana.  
6. En el primer curso de Bachillerato las actividades de estudio alternativas se orientarán a analizar y valorar críticamente las realidades del mundo contemporáneo y los antecedentes y factores que influyen en él, a la vez que a alcanzar una madurez personal, social y moral que capacite para actuar de forma responsable y solidaria.  
7. La propuesta de ámbitos temáticos para el primer curso de Bachillerato, que figura en el Anexo III de la presenta Resolución, permite organizar las correspondientes actividades de estudio alternativas en torno al hecho religioso en sí, incluyendo reflexiones sobre religión y derechos humanos, religión y sociedad, religión y política.  
Quinto  
1. La Dirección General de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística elaborará materiales didácticos que puedan ayudar a los maestros o profesores en el desarrollo de los ámbitos temáticos que, en su caso, hubieren seleccionado de entre los que figuran en la presente resolución, para organizar las actividades de estudio alternativas a las enseñanzas de Religión durante el nivel educativo correspondiente  
2. Asimismo, los Centros de Profesores organizarán actividades de formación a las que podrán asistir con carácter preferente los profesores encargados de dirigir las actividades de estudio alternativas a las que se refiere la presente resolución.  
Valencia, 24 de julio de 1997.- El director general de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística: Josep Vicent Felip i Monlleó  
ANEXO I  
(SEGUNDO CICLO DE EDUCACIÓN INFANTIL,   
EDUCACIÓN PRIMARIA Y PRIMER CICLO  
DE EDUCACIÓN SECUNDARIA OBLIGATORIA)  
Autoestima y autonomía  
El objetivo fundamental del presente ámbito es fomentar en los alumnos y en las alumnas el autoconocimiento, la percepción ajustada de sí mismos, la toma de conciencia y la confianza en sus posibilidades.  
Para ello, se podrán tratar diversos temas que inciden en la autoestima: percepción de la identidad propia, valoración de las aportaciones de los demás, superación personal, responsabilidad y aprecio de lo propio.  
En Educación Infantil, las actividades que se organicen deberían estar encaminadas a la diferenciación entre uno mismo y los demás, para que los niños y las niñas puedan identificarse a sí mismos como personas individuales. De la misma forma, dichas actividades deben ayudar también a la adquisición de autonomía progresiva en las rutinas y en las tareas más cotidianas.  
En el primer ciclo de Educación Primaria, los niños y las niñas deben ir reconociendo sus posibilidades afectivas, corporales y de relación social, así como adquirir progresivamente la noción de identidad. El equipo docente, para fomentar una actitud positiva de confianza, debe ofrecer numerosos estímulos que la desarrollen, propiciando actividades que consoliden hábitos de cuidado personal o les ayuden a moverse en contextos conocidos.  
En los últimos cursos de Educación Primaria y en el primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria, el alumnado posee un grado mayor de autonomía y debe ir poniendo en juego todos los aprendizajes y estrategias que va adquiriendo. Por ello, es importante en estas edades desarrollar la capacidad de iniciativa, proponiendo situaciones que les hagan pensar y hacerse preguntas, que favorezcan la unión de pensamiento y sentimientos, que les ofrezcan el contraste de sus experiencias con otras de diferentes personas, que les ayuden a comparar sus problemas con los de otros, de manera que vayan aprendiendo que cada persona es diferente y posee sentimientos, necesidades y cualidades que deben ser valoradas y respetadas.  
Para llevar adelante las actividades que se organicen en relación con este ámbito, el profesorado puede utilizar diferentes recursos metodológicos en función de la edad y las características del alumnado. Así, en los primeros cursos, se pueden utilizar juegos de psicomotricidad, juegos de roles, dramatizaciones, etc., centrados fundamentalmente en el conocimiento de su propia persona y en sus posibilidades, tanto afectivas como cognitivas y de relación interpersonal, siempre bajo la perspectiva del desarrollo de la autoestima y la autonomía personal.  
En los últimos cursos de Educación Primaria y en el primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria, se pueden utilizar también dilemas, que tengan un grado de dificultad creciente, que planteen situaciones en las que se produzca un conflicto de valores. Conviene tomar como punto de partida narraciones breves que presenten una situación problemática en la que los alumnos y las alumnas deban elegir y fundamentar su elección, entre dos o más opciones moralmente equiparables.  
Pensamiento positivo  
El objetivo de este ámbito temático es ayudar a los alumnos y a las alumnas a desarrollar la capacidad de filtrar lo que entra en su mente, de decidir, por ejemplo, entre: "acepto un cumplido» o «rechazo aquella crítica".  
Tiene gran importancia enseñar a los alumnos y a las alumnas a aplicar en sus vidas el poder creativo de las afirmaciones: declaraciones positivas acerca de uno mismo o de una situación, dichas en primera persona y en tiempo presente  
La afirmación es una de las partes del "diálogo interno". Cada persona participa en una conversación silenciosa consigo misma que consiste en dos voces internas que entablan un diálogo continuado. La voz del "sí" es una fuente de refuerzo positivo, de paz y de poder. La segunda voz, opuesta, es la voz del "no", es la parte que se habla a sí mismo de forma negativa y atemorizada e, incluso, destructiva.  
La afirmación es un instrumento fundamental para fortalecer y reforzar la voz del "sí" de los niños y de las niñas, que posee un efecto terapéutico y transformador sobre su pensamiento. El uso consciente de frases afirmativas fomenta la salud emocional y la autoestima, ya que antes o después, el monólogo interno de un niño pasa a ser una profecía que termina por cumplirse ( lo que piensa de sí mismo es en lo que se convierte).  
En función de la edad de las alumnas y de los alumnos, se pueden señalar tres formas básicas de introducir pensamientos positivos para casi cualquier necesidad, meta, o desafío de su vida:   
- Utilizar las afirmaciones con uno mismo (así nos convertimos en modelos positivos para ellos).  
- Decir las afirmaciones directamente a los niños y a las niñas (es fundamental para su salud mental ser aceptados tal como son).  
- Enseñarles a utilizar sus propias afirmaciones (cuando aprenden a crear sus afirmaciones, se convierten en la fuente de sus propios mensajes positivos y de su autoestima).  
Competencia social  
El objetivo fundamental del ámbito es facilitar el desarrollo de la competencia social, ya que se han encontrado relaciones sólidas entre la competencia social en la infancia y el posterior funcionamiento social, académico y psicológico.  
Se trata de que las alumnas y los alumnos puedan apreciar que la gente que es socialmente competente se siente parte constituyente de la sociedad o grupo al que pertenece y que le asigna unos roles y estatus; que las personas socialmente competentes son valoradas, apreciadas y dignas de ser tomados en cuenta por los demás. Por último,el alumnado debe percibir que no es suficiente pertenecer al grupo y ser valorado por los demás, sino que el sujeto debe poder ayudar a los otros, debe poder contribuir a los propósitos del grupo o comunidad de la que forma parte.  
Junto a la familia, la escuela es el otro gran agente de socialización, por el que los niños y las niñas aprenden las normas y conductas socialmente deseables. La experiencia escolar puede ser un elemento facilitador de la competencia social, aunque también puede actuar como freno u obstáculo de la misma; por lo cual, se considera un factor vital de la inhibición o potenciación de la delincuencia juvenil.  
El proceso ascendente hacia la competencia social supone unas tareas y momentos madurativos que necesitan de la existencia de factores personales, interpersonales, sociales y culturales.  
Como metodología para el desarrollo de la competencia social por parte del alumnado, puede ser adecuado trabajar las habilidades sociales, que constituyen un repertorio de comportamientos verbales y no verbales, a través de los cuales los niños y las niñas inciden en su medio, obteniendo, suprimiendo o evitando consecuencias deseadas o no deseadas en la esfera social.  
El término habilidad se utiliza para indicar que la competencia social no es un rasgo de la personalidad, sino más bien un conjunto de comportamientos aprendidos y adquiridos.  
La empatía tiene un peso importante en el conjunto de habilidades necesarias para la interacción con los otros. Como percepción para interactuar eficazmente en las situaciones sociales, supone la capacidad para ponerse en el lugar del otro y de sentir y comprender cómo sienten y piensan otros.  
En general, sería muy adecuado trabajar en el aula habilidades como: dar y recibir cumplidos, expresar quejas, saber decir no, afrontar y resolver conflictos.  
En la intervención didáctica con los más pequeños, bastaría con diferenciar entre respuestas asertivas, pasivas y agresivas, en situaciones, primero simuladas y, posteriormente, de la vida real. Con estudiantes del primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria, se deberían trabajar las habilidades de forma estructurada, siguiendo un proceso que va desde instrucciones, modelamiento, representación de papeles, retroalimentación y transferencia, hasta la generalización de lo aprendido.   
Habilidades de comunicación.  
El objetivo de este ámbito temático es acercar, interesar y comprometer activamente a cada estudiante con su escenario de comunicación interpersonal que, generalmente, será su grupo de clase y el centro.  
Se trata de que los niños y las niñas sean conscientes de que todos somos sensibles a las informaciones, alegrías, tristezas y sentimientos que se nos comunican, porque vemos y oímos las expresiones verbales, los gestos, el llanto, la expresión de la cara, el tono de la voz, la cadencia y ritmo de los movimientos del cuerpo, la mirada, la proximidad o lejanía. Oímos, vemos y sentimos conductas de nuestro interlocutor, y éste las oye, ve y siente de nosotros. La comunicación no es posible sin el comportamiento; cuidarlo y estimarlo es cuidar y estimar la comunicación. Nos comunicamos, pues, con el comportamiento, y lo hacemos con comportamientos verbales y no verbales.  
Este ámbito hace referencia a habilidades como escuchar, sonreír, hacer preguntas, etc., de una gran importancia para relacionarse y comportarse con otros niños y jóvenes, así como con el conjunto de la comunidad.  
En relación con este ámbito se podrán trabajar en Educación Infantil y en Educación Primaria aspectos fácilmente observables como: la expresión facial, los gestos, el contacto físico, etc. Es recomendable que los niños y las niñas aprendan primero a diferenciar distintos tipos de expresiones y tonos de voz, a través de dramatizaciones, estudio de fotografías, canciones, mimos, cuentos y fábulas. Con el alumnado del primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria se puede empezar también con aspectos observables, para ir pasando progresivamente a comportamientos más abstractos del proceso comunicativo como: las claves vocales (tono, claridad y velocidad), la proximidad espacial, la mirada, la conducta empática, la cadencia y los ritmos de movimiento del cuerpo.  
En definitiva, se trataría de que las alumnas y los alumnos lleguen a comprender que no existe mejor recurso que el de convertirse, a través del proceso de comunicación, en una "persona digna de confianza".  
El grupo: dependencia e interdependencia.  
El objetivo que se pretende es doble: por un lado, que el alumnado valore su aportación individual al grupo, como necesaria para la consecución de los propósitos del mismo; y por otro, que entienda como constructiva e igualmente necesaria la aportación y el concurso del grupo para el logro de sus propios fines (educativos y de realización personal).  
Para conseguir este objetivo, se podrían organizar actividades que faciliten a las alumnas y a los alumnos la vivencia y el conocimiento de los mecanismos de creación, configuración y consolidación de un grupo, y de la diferenciación progresiva de los roles que en él se desarrollan.  
La intervención del docente debería consistir en facilitar, a través de experiencias concretas, la armonía y la cohesión del grupo, así como la adecuada integración de todos sus miembros, minimizando y reconduciendo los posibles conflictos que pudieran surgir en su seno.  
Los recursos didácticos más adecuados consistirían en realizar actividades que pasen gradualmente desde las de representación y descripción (del grupo, de los subgrupos, de sus miembros, etc.) a actividades más complejas, como: técnicas de dinámica de grupos (role-playing, Phillips 66, etc.), psicogramas, juegos de roles, etc.  
Ocio y tiempo libre.  
El objetivo fundamental de este ámbito temático es conseguir que los alumnos y las alumnas aprendan a llenar su tiempo de ocio con actividades constructivas y formativas, que contribuyan al desarrollo armónico de su personalidad.   
En una sociedad tan compleja como la nuestra, en la que cada vez cobran mayor importancia aquellos factores que se asocian a una óptima "calidad de vida", el factor ocio y el tiempo libre se constituyen en una variable fundamental que la escuela debe abordar de tal manera que refuerce la identidad del sujeto y le ayude a sentirse bien consigo mismo y a crecer como persona.   
Es evidente que en la etapa de Educación Secundaria Obligatoria los estudiantes que adquieren hábitos de ocio y tiempo libre saludables corren menos peligro de caer en conductas de riesgo (absentismo, fracaso escolar, estados de apatía y desmotivación, adicción a las drogas, etc.) que quienes no han adquirido el hábito de "llenar" su tiempo de ocio con actividades constructivas. Pero tales hábitos no aparecen de la noche a la mañana sino que se consiguen a lo largo de períodos de tiempo anteriores. Así, es de vital importancia iniciar el desarrollo de tales hábitos desde las edades más tempranas.  
Los contenidos propios de este ámbito temático pueden abordarse a través de actividades creativas, actividades físico-deportivas, el asociacionismo, el coleccionismo, el voluntariado, y todo aquello que pueda conducir a establecer hábitos saludables y constructivos respecto al ocio y al tiempo libre.  
Asimismo, sería conveniente realizar actividades que ayuden a los alumnos y a las alumnas a superar la tendencia absorbente y acaparadora que sobre ellos ejerce la televisión, utilizando para ello la reflexión y la crítica, ofreciéndoles alternativas atractivas y motivadoras, para que vayan aprendiendo a planificar críticamente su tiempo de ocio.  
Fiestas y celebraciones  
El objetivo del ámbito es aproximar al alumnado al conocimiento de las celebraciones festivas propias de su localidad, de la Comunidad Valenciana, de las otras Comunidades Autónomas e, incluso, de otros lugares del mundo, haciéndole ver las relaciones existentes entre los ciclos de la naturaleza y las fiestas populares, así como entre los ciclos vitales y los ritos que los conmemoran.  
Con el fin de fomentar en las alumnas y en los alumnos el aprecio y la estima por las tradiciones populares, favorecer un mayor sentido de la identidad cultural respecto a la comunidad a la que pertenecen, así como facilitarles el conocimiento de otras costumbres y tradiciones, sería conveniente relacionar las diferentes fiestas y celebraciones sobre las que se vaya a trabajar, con la tradición cultural correspondiente, así como con determinados acontecimientos que, a lo largo de los tiempos, han sido motivo de celebración: Navidad-solsticio de invierno, San Juan-solsticio de verano, celebraciones de agosto-fiestas relacionadas con la recolección.   
Se trata, por tanto, de realizar actividades relativas a las numerosas festividades que existen en el contexto social y cultural de las alumnas y de los alumnos, tanto las que poseen un carácter más universal, como aquéllas propias de su entorno. Son, todas ellas, manifestaciones que definen nuestra cultura y que aglutinan a los miembros de una colectividad.  
Estas actividades pueden organizarse con diferente grado de dificultad en función del alumnado que las realice. Así, en Educación Infantil podrían centrarse más en un acercamiento afectivo y vivencial al conocimiento de narraciones, tradiciones culinarias, leyendas y cuentos populares. También se pueden incluir juegos autóctonos y populares que forman parte de nuestro patrimonio cultural. En Educación Primaria se pueden ampliar estas actividades recopilando refranes, leyendas, producciones literarias o musicales diversas.  
En el primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria, además de las anteriores actividades, se puede abordar algún estudio comparativo sobre diferentes manifestaciones de una determina tradición que contemple su ubicación geográfica, sus orígenes y su evolución, o el papel que juegan en estas manifestaciones la publicidad o los intereses económicos.  
Identidad y diversidad cultural  
El objetivo del presente ámbito temático es desarrollar en las alumnas y en los alumnos el respeto a la diversidad, la solidaridad y la cooperación y, en consecuencia, hacerles capaces de cuestionar la discriminación, la intolerancia, el etnocentrismo, el conformismo o la insolidaridad.  
El ámbito hace referencia al conocimiento de otros pueblos y otras culturas; a la educación para la comprensión internacional y para el respecto a los derechos humanos; y, en definitiva, a la educación para la interculturalidad.  
Para la consecución de los objetivos mencionados, puede resultar interesante organizar actividades a través de las cuales el alumnado se aproxime a la realidad de otras culturas, bien por su cercanía geográfica , por su presencia en el entorno cotidiano o por el interés que susciten.  
Las actividades que se organicen deben promover la educación intercultural desde todos los puntos de vista, en función de las edades y de los intereses del alumnado, a partir de ejes temáticos como: las costumbres, la literatura, el folklore, la artesanía, las producciones musicales, la lengua, la tecnología, el deporte, los entornos naturales, la organización social y política, las religiones, las creencias etc.  
Estas actividades deben ayudar a los alumnos y a las alumnas a descubrir que las culturas poseen elementos de influencia mutua. En cualquier caso, parece conveniente destacar el valor del mestizaje como encuentro y enriquecimiento mutuo de costumbres, lenguas o estilos de vida.  
Amistad   
Los objetivos de este ámbito consistirán en desarrollar en los alumnos y en las alumnas la capacidad de centrarse en sí mismos y de adquirir un entendimiento más profundo de la manera en que se relacionan con los demás: familia, amigos u otras personas que ocupan un lugar relevante en sus vidas.  
Desde este ámbito se intenta enfatizar que en la amistad y en el juego es donde se forjan las habilidades emocionales que condicionan las relaciones que el ser humano sostiene a lo largo de toda su vida. Partimos de que el grado de integración de cada niño y de cada niña en la escuela es un importante predictor del rendimiento académico satisfactorio.  
La sensación de sentir el rechazo y la falta de amistad de los demás es algo con lo que la mayor parte de las personas nos enfrentamos en algún momento de nuestra infancia o de nuestra adolescencia. Las niñas y los niños rechazados, en lugar de aprender nuevas estrategias de aproximación a los demás, se limitan normalmente a repetir una y otra vez pautas que no funcionaron en el pasado. Estos niños disponen de muchas menos ocasiones que sus compañeros para poder entablar una amistad íntima en los años de la escuela, perdiendo así una oportunidad crucial para su desarrollo personal y emocional.  
Se podrán organizar en el aula actividades como: saber distinguir sentimientos diferentes, comprendiendo su significado y practicando la manera de expresarlos; realizar ejercicios de clarificación de valores; proponer frases incompletas, etc.  
Con estudiantes mayores se podrán realizar actividades que les permitan analizar los límites que se han fijado en sus amistades y decidir si hace falta modificarlos de una forma u otra. Se pueden utilizar listados de supuestos imposibles, juegos de simulación, diálogos clarificadores, diálogos a partir de un texto, etc.  
Convivencia y resolución de conflictos  
El objetivo fundamental de este ámbito temático es ayudar al alumnado a encontrar soluciones alternativas a las respuestas agresivas y violentas para resolver los conflictos que surgen en la convivencia.  
Capacidades como afrontar las frustraciones, controlar las emociones o saber llevarse bien con los demás, tienen que ser adquiridas en la infancia. De ahí la gran importancia que tiene trabajarlas con los alumnos y las alumnas.  
Para ello, sería necesario organizar actividades que les faciliten aprender a comunicarse con los demás, hacer preguntas a otros compañeros mientras realizan cualquier actividad, escuchar y observar a los otros alumnos para averiguar cómo se sienten, decir algo agradable cuando los demás hagan algo bien; y sonreír y mantener su colaboración, sus propuestas y su aliento.  
Entre las carencias que el alumnado suele manifestar a la hora de resolver un conflicto interpersonal, destaca la tendencia a escoger la primera solución posible sin elaborar otras alternativas y sin examinar las consecuencias de sus acciones. Por ello, el método de trabajo para poder compensar estos déficits podría consistir en realizar juegos que intenten desarrollar las habilidades de atención-percepción; hacer actividades de identificación de emociones; buscar soluciones alternativas ante un problema interpersonal y su posterior evaluación, etc. Para todo ello, y en función de las edades del alumnado, se pueden analizar distintas situaciones conflictivas a través de textos, carteles, dibujos, grabaciones, situaciones modeladas por el docente y posteriormente por los alumnos y las alumnas, etc.  
Temas y personajes de actualidad  
El objetivo del presente ámbito es fomentar el análisis crítico y el debate en torno a cuestiones o personajes que susciten interés en un momento determinado y que se relacionen, en mayor o menor medida, con problemas que puedan afectar al alumnado.  
Para ello, podríamos trabajar sobre personajes de carácter ejemplar o típico, o sobre temas de relevancia social, como: la violencia en algunos grupos de jóvenes; el desempleo juvenil; las asociaciones deportivas o de ocio; el consumo de alcohol, de tabaco y drogas; la objeción de conciencia, etc.  
Para el desarrollo de las actividades relativas a este ámbito puede resultar interesante la participación de la comunidad educativa, a través de personas cercanas (familiares, miembros de instituciones u organismos de la localidad o del barrio) que comuniquen sus experiencias o impartan charlas sobre algún tema que suscite el interés del alumnado. Sería conveniente que los alumnos y las alumnas se documentaran previamente y preparasen cuestionarios, así como que realizasen posteriormente exposiciones o carteles informativos dirigidos al resto de sus compañeros y compañeras.  
Interrogantes y dudas.  
El objetivo de este ámbito temático es introducir a los alumnos y a las alumnas en la reflexión sobre los grandes interrogantes que han acompañado desde siempre a la humanidad.  
Para ello, se pueden organizar actividades que faciliten la reflexión en torno a las grandes preguntas, los grandes temores, y las grandes alegrías e ilusiones de las personas, como: el sentido de la vida, la felicidad, las enfermedades, el bien y el mal, etc.   
En Educación Infantil y en Educación Primaria sería recomendable trabajar estos aspectos a partir de las inquietudes de las niñas y de los niños, de sus manifestaciones más o menos explícitas; o bien respondiendo a situaciones coyunturales y/o contextuales (hospitalización de un compañero, un accidente, la muerte de un animal doméstico, etc.). Estas situaciones, muchas veces impredecibles, producen en los niños una gran desorientación y les hacen formularse un buen número de preguntas, a las que, normalmente, no saben dar respuesta. En ocasiones, no saben ni siquiera explicitar o formular su inquietud, porque les generan dudas, contradicciones y, sobre todo, inseguridad. Ayudarles a verbalizar sus interrogantes, a compartirlos y a descentrarse de su propio punto de vista y a escuchar otras perspectivas, les ayudará notablemente en su crecimiento personal.  
En el primer ciclo de Educación Secundaria Obligatoria ya se puede realizar una planificación más sistemática de los contenidos propios del ámbito sin perder de vista en todo momento que el objetivo educativo es dotar a los alumnos y a las alumnas de mayores resortes para desenvolverse en el medio y contribuir al desarrollo armónico de su personalidad. En este sentido, es importante que aprendan a distinguir entre los interrogantes y las dudas, así como las razones que oiriginan estas últimas. De la misma forma, han de ir aprendiendo el uso justificado o injustificado de los interrogantes y las dudas, sabiendo que toda interrogación tiene un final, un fundamento, que puede consistir en la verdad o falsedad de determinadas proposiciones, o en una forma concreta de actuar.  
El mundo de los símbolos  
El objetivo de este ámbito temático es familiarizar a los alumnos y a las alumnas con los símbolos y desarrollar en ellos el hábito de cuestionar, indagar y descubrir su significado e incluso su sentido último, ya que la producción y la interpretación de símbolos es una actividad y una cualidad que ha acompañado a la humanidad desde sus orígenes hasta nuestros días.   
Para alcanzar este objetivo se pueden organizar actividades que ayuden al alumnado a avanzar en la comprensión de las funciones de los símbolos y de los diferentes tipos de símbolos con que nos podemos encontrar (símbolos de solidaridad, símbolos de organización jerárquica, símbolos religiosos y mágicos etc.). Estas actividades también han de contribuir a que el alumnado perciba que el símbolo representa una realidad concreta pero que, a su vez, la puede enmascarar y deformar al tomar su lugar.  
La intervención didáctica debe ajustarse en función de la edad y las características de los alumnos y de las alumnas, de manera que se aborde primero de forma muy experiencial y gráfica, para pasar más adelante al análisis de símbolos que tengan ya un cierto grado de abstracción.  
Así, dada la maduración psicológica de los niños y de las niñas de Educación Infantil y la naturaleza fundamentalmente abstracta de los símbolos, en esta etapa educativa se abordará sólo el reconocimiento de los símbolos, sin entrar en otros análisis más complejos, a no ser para dar respuesta a los intereses explícitos que manifiesten. A partir de la Educación Primaria el tratamiento de unos símbolos u otros vendrá más determinado por las inquietudes manifestadas por el alumnado. La representación concreta de los símbolos, mediante lazos, etiquetas, banderas, monedas, himnos, indumentaria, etc., puede ser el primer paso para su estudio en relación con aspectos como la justicia, la autoridad, la bondad, lo trascendente, la vida, etc.  
ANEXO II  
(SEGUNDO CICLO DE EDUCACIÓN SECUNDARIA OBLIGATORIA)  
I. Historia de las religiones  
1. Las religiones del pasado  
1. Religión egipcia  
2. Religiones germánicas y celtas  
3. Religión griega  
4. Religión romana  
2. Las religiones universales  
1. Hinduismo  
2. Budismo  
3. Judaísmo  
4. Cristianismo  
5. Islamismo  
II. Los fundadores de las religiones y los libros sagrados  
1. La persona y la obra de Buda  
2. La figura de Moisés  
3. El Jesús de la Historia y el Cristo de la fe  
4. La figura de Mahoma  
5. Los Vedas  
6. La Biblia Hebrea  
7. La Biblia Cristiana  
8. El Corán  
III. El hecho religioso en europa  
1. Cristianismo: Catolicismo, Ortodoxia y Protestantismo  
2. Otras Religiones: Judaísmo e Islam  
3. Nuevos movimientos religiosos  
IV. El hecho religioso en la comunidad valenciana  
1. Vestigios prehistóricos de religiosidad en el ámbito geográfico de la Comunidad Valenciana.  
2. Tres raíces religiosas: cristiana, judía y musulmana. Relaciones y conflictos en el pasado  
3. El hecho religioso en la actualidad  
4. Manifestaciones festivas más tradicionales de nuestro folklore religioso, destacando las más relevantes de nuestra Comunidad y las más características del ámbito geográfico y cultural de cada centro   
Los ámbitos temáticos vertebradores que se proponen encuentran su unidad no en cada año, sino en el ciclo, a lo largo del cual y siguiendo el curso de la Historia se presentan distintos momentos, acontecimientos, épocas, en cuyo entorno pueden y deben introducirse elementos de cultura, de producción artística y musical. Encuentro y desencuentro de las religiones, que habrá de ser comentado tanto en su espacio geográfico hispano como también más allá de él: lo que ha significado la cultura y la presencia judía, así como el Islam. Es importante que los alumnos y las alumnas, además de conocer el hecho religioso en Europa, se abran a las perspectivas de otras culturas, de otras sociedades, de historia de otros pueblos, facilitándoles la tolerancia y el respeto a la diversidad de creencias religiosas.  
Se han propuesto aquellas religiones del pasado que han tenido más influencia en nuestras raíces culturales; después las religiones más universales, de entre las que se destacan las religiones del Libro (Judaísmo, Cristianismo e Islam) por su especial incidencia en nuestro ámbito geográfico y cultural; y además porque un mayor conocimiento de las mismas debe contribuir de manera especial a promover actitudes solidarias y tolerantes, que superen los prejuicios y rechacen cualquier discriminación basada en diferencias de creencias, así como a proporcionar un mejor conocimiento de las creencias, actitudes y valores básicos de nuestra tradición y patrimonio cultural y una valoración crítica de los mismos. Aunque en la propuesta no figura de forma explícita, no debe olvidarse la existencia de otros movimientos religiosos (el Adventismo, el Pentecostalismo, la Iglesia de la Cienciología, etc...).  
ANEXO III  
(PRIMER CURSO DE BACHILLERATO)  
El hecho religioso en sí mismo  
1. La religiosidad como dimensión de la estructura y de la historia humana (el sentido de lo trascendente)  
2. La religiosidad como generadora de manifestaciones culturales, espirituales y filosóficas  
3. La religiosidad como centro de coherencia de los pueblos (el sentido de la libertad religiosa)  
4. Religión y derechos humanos: religión y búsqueda de la justicia y la paz  
5. Religión y tolerancia. El diálogo como base del entendimiento. El diálogo religioso  
6. La perversión del hecho religioso: el fundamentalismo y el dogmatismo  
7. Algunas manifestaciones de las tensiones y conflictos religiosos actuales como:el budismo en el Tibet; Israel y los pueblos árabes; el conflicto de los Balcanes; los fundamentalismos; el conflicto irlandés, etc...  
En este curso se intenta una reflexión crítica sobre la naturaleza de la religión como tal, sobre las relaciones entre razón y creencia, así como entre religión y convivencia cívica y política. Aunque estos temas hayan sido especialmente candentes en Occidente y en relación con los monoteísmos de origen en Abraham, es necesario considerar también tradiciones religiosas no monoteístas. En este año se trata de captar el hecho religioso desde el pensamiento racional, filosófico o educado por la ciencia y la filosofía. Conviene para ello que los alumnos y las alumnas comprendan que el sentimiento religioso, las creencias, el culto, no están vinculados a una divinidad única,creadora y omnipotente. También hay religiones con dioses varios, inmortales o mortales, o incluso sin dios alguno, como el budismo originario.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI