Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3115, del 05-11-1997 (1997/11154)

RESOLUCIÓ de 21 d'octubre de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interès Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (València).
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3115

Data del DOGV
:   05-11-1997

Secció del DOGV
:   CONVENIS I ACTES - AUTORITZACIONS ADMINISTRATIVES

Número del document
:   1997/11154

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

3686 RESOLUCIÓ de 21 d'octubre de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interès Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (València). [97/X11154]
  
Vist l'informe emés pel Servei de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interès Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (València);
  
Atès el que disposen l'article 9 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, i l'11 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de Desenvolupament Parcial de la citada llei, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana ha resolt:
  
Primer
  
Incoar l'expedient de declaració com a Bé d'Interès Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (València).
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 12.1. del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de Desenvolupament Parcial de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, descriure, per tal d'identificar-lo, el bé objecte de la incoació, i delimitar-hi la zona afectada en els annexos que s'adjunten a aquesta resolució.
  
Tercer
  
Seguir amb la tramitació de l'expedient segons les disposicions vigents.
  
Quart
  
Traslladar aquesta resolució a l'alcalde de l'Ajuntament de Moixent i fer-li saber que, d'acord amb el que estableix l'article 19 en relació amb l'article 11 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, la realització d'obres en el monument que es pretén declarar o en el seu entorn haurà de ser autoritzada per la Direcció General de Patrimoni Cultural. La mateixa autorització serà preceptiva per a col·locar-ne qualsevol classe de rètol, senyal o símbol a les façanes o a les cobertes.
  
Cinquè
  
Que, d'acord amb el que disposa l'article 12.2. del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de Desenvolupament Parcial de la Llei 16/1985, es notifique aquesta resolució als interessats, als efectes oportuns, i al Registre General de Béns d'Interès Cultural per a la seua anotació preventiva.
  
Sisè
  
Que aquesta resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Resolució que es fa pública als efectes oportuns.
  
València, 21 d'octubre de 1997.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez García.
  
Annex I
  
Descripció de l'immoble objecte de la declaració
  
Basada en l'estudi previ La presa del Bosquet, cap a la recuperació d'una obra hidràulica de la Il·lustració, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència.
  
A) Immoble objecte de la declaració
  
El Bosquet se situa a la serra Grossa, en terreny de secà, a 3 km al SE de Moixent, paratge a què s'accedeix a través del barranc de la Corbella, per la carretera que condueix d'aquesta població a Aielo de Malferit i Ontinyent.
  
Allí ens trobem amb un conjunt de gran interès hidrològic, constituït per la conca, on s'arrepleguen les aigües, els barrancs que les condueixen, l'embassament que les emmagatzema, la presa que les conté, les séquies que les distribueixen i les hortes i els bancals que les aprofiten.
  
Aquesta obra d'enginyeria hidràulica del s. XVIII (encara que amb indicis de l'existència d'un sistema anterior de menors proporcions) té una gran importància perquè constitueix una de les poques obres d'aquesta índole a la nostra Comunitat, així com perquè posseeix, a més a més, un valor històric com a conjunt representatiu d'una forma d'assentament humà, d'intervenció en l'entorn i explotació dels seus recursos que ha anat produint-se en aquest lloc.
  
La construcció de la presa del Bosquet i la posada a punt d'un nou sistema d'irrigació és fruit, ací, de les idees renovadores que en aquest cas afecten les obres hidràuliques i la racionalització agrícola, pròpies de la política il·lustrada de Carles III.
  
L'embassament es troba al centre d'una foia tancada, entre les serres del Picaio, la Talaia, les Covatelles i la Balarma. Aquestes crestes que l'envolten configuren un camp visual delimitat on es poden reconèixer els pendents, els canvis de nivell, les varietats geològiques, les masses arbòries característiques de la zona i la intervenció humana sobre l'entorn.
  
De reduïdes dimensions, 100 m d'amplària per 200 m de longitud, i 8 m de profunditat actual, amb una capacitat de 160.000 m3, rega una superfície de 4,33 ha. És receptor dels vessaments de les serres pròximes, a més a més dels del barranc del Bosquet, sobre el qual s'ubica. Rep, també, les aportacions de nombrosos pous per al regatge i els excedents de la font de la Teula, que se situa a la seua cua.
  
La primera notícia documental de la presa del Bosquet, sobre la qual es basen totes les referències posteriors, es deuen a José Antonio Cavanilles que, en el seu segon viatge a Moixent, ens parla del canvi que observa a la localitat, on el nombre de veïns havia crescut de 250 a 800, s'hi han posat en producció camps que, abans abandonats, s'han transformat, gràcies a la nova política hidràulica i agrària de la Il·lustració, en feraces hortes regades per séquies i canals de nova construcció.
  
La "feliç mudança", ens diu, es deu en part a "les llums, l'aplicació i el patriotisme" del Sr. Pascual Caro, administrador del patrimoni del seu nebot el marqués de la Romana.
  
La presa, de traça poligonal, és de les denominades de gravetat, en què l'espenta de l'aigua és contrarestada en sentit vertical pel pes del mur, i la resultant obliqua de les dues forces recau en el terç central de la secció.
  
S'hi poden diferenciar tres sectors per tal de millorar-ne la descripció:
  
1. Sector A
  
Constituït pel vas de l'embassament. Té aproximadament, com indicàvem anteriorment, unes dimensions de 100 m d'amplària per 200 m de longitud. El fons actual es troba a 8 m. Està limitat, al nord, per una séquia que fa de sobreeixidor, i pel sud arriba fins el camí existent.
  
2. Sector B
  
Espai comprés entre els dics 1r i 2n, corresponents als paraments d'aigües amunt i aigües avall. La distància entre els paraments a la part mitjana, la més ampla, és de 22 m de longitud; i la mínima, a l'extrem nord, és de 4 m. Es tracta d'una zona aplanada per efecte dels aterraments entre les dues estructures, per on actualment discorre una via pecuària.
  
El dic 1r, parament aigües amunt, és de planta rectilínia trencada de 12 m d'amplària en la part central, i 6 m en els extrems. La longitud total és de 122 m; se'n distingeixen 6 trams. El dic està compost per tres murs diferenciats, de fàbrica de maçoneria, que, no obstant això, formen un conjunt solidari.
  
Elements destacables d'aquest dic 1r són:
  
- Estructura de desguàs de fons. De planta rectangular (9 m de longitud, per 6 m d'amplària, per 9 m de profunditat màxima). Recolza sobre el segon mur, i talla el tercer de dalt a baix. Del seu fons parteixen dos canals de regatge, descrits posteriorment.
  
- Pou de drenatge. Construït de fàbrica de maçoneria, posseeix un brocal modern i una reixa de ferro. Se situa en el mateix vèrtex central del dic I. El seu diàmetre és d'1,50 m, i està ple de pedres fins als 4 m de profunditat.
  
- Arrancada d'un potent mur de fàbrica de maçoneria i morter de calç, que originàriament devia tancar el Sector B.
  
- Sèrie de quatre contraforts adossats al Dic I en un dels seus trams. Reforcen la pressió contra l'aigua en aquesta part, més dèbil que la resta. Després de l'últim contrafort s'inicia el desenvolupament d'un estret mur de maçoneria que, tant per la seua forma corbada com pels dos barrancs que en parteixen, es podria considerar com un possible sobreeixidor de coronació.
  
El dic 2n, és de planta rectilínia trencada, d'1,80 m d'amplària i un recorregut total de 116, 45 m. L'alçària, per la cara externa, en un suau talús, varia en cadascun dels tres trams del dic, la mitjana del qual és de 8 m.
  
El primer tram, en direcció SO-NE, és de maçoneria, en filades regulars i paral·leles, amb morter de calç apreciable en les juntes. La base del parament allotja un albelló o séquia de 0,50 m d'amplària i igual profunditat, on desguassa un dels canals procedent del dic 1r.
  
El segon tram, de direcció SE-NO, disposa de cinc contraforts adossats al mur, dos extrems de cos semicilíndric i els tres restants de cos semitroncocònic.
  
El tercer tram, de direcció S-N, de fàbrica similar a les anteriors, és el parament més deteriorat del dic 2n. La longitud és de 30,60 m, i l'amplària, d'1,80 m en l'inici, i va minvant fins als 1,10 m del final, on s'aprecia una ruptura i reparació recents.
  
3. Sector C
  
Aigües avall de la presa i després de salvar el dic 2n, a 8 m per davall de la seua coronació, s'instal·la tot el sistema original d'irrigació de la presa del Bosquet, fora de servei actualment.
  
Dels dos canals de desguàs que parteixen del dic núm. 1 i que recorren el sector B per l'interior, un d'ells a nivell més baix que l'altre, només funciona el que desguassa a la séquia continguda en el primer tram del dic 2n. Regava les hortes ubicades al marge esquerre del barranquet que discorre aigües avall de la presa. Actualment es bifurca cap a l'est, aporta aigua a les hortes pròximes i, per un tub soterrani, travessa l'estructura interna del pont existent sobre el barranc per a portar el seu cabal a les hortes del marge dret del barranc.
  
El segon canal de desguàs del dic 1r, actualment cegat, es dirigeix al primer contrafort del dic 2n i el travessa per la base. Desemboca en una séquia de 14 m de longitud en direcció O-E, després gira cap al sud-est, on tant la séquia com els murs estan destruïts quasi totalment. En l'extrem sud queden en peu 4 m de mur, aterrat en la seua part interna, que s'interna per davall de la capçalera del pont que salva el barranc de la Corbella.
  
El pont és només d'un ull, constituït per un arc escarser de rajoles, la llum del qual és de 3,50 m d'amplària per 2 m d'altura. Té una longitud de 7 m, posseeix el coronament dels seus ampits derruït -se'n conserva a penes 0,30 m de l'alçat d'aquests-, l'amplària dels quals és de 0,50 m i la fàbrica de maçoneria i morter de calç. La distància entre els dos és d'1,80 m i la superfície del camí que el travessa està composta per lloses de pedra calcària.
  
La séquia que travessa el pont es bifurca en dos ramals a través de sengles boques de desguàs situades als dos flancs del pont, al final del seu trajecte:
  
El primer ramal, que segueix direcció nord, està destruït fins als 12,40 m.
  
El segon ramal s'orientava cap al sud. De la séquia pròpiament dita queda, als 34,40 m en línia recta, un mur de maçoneria en la coronació del qual s'allotja aquesta. Les dues séquies regaven els camps situats al marge dret del barranc. El barranc que discorre al costat de les citades estructures posseeix un exigu cabal permanent a causa de la surgència d'una font, i desguassa per Moixent al riu Cànyoles.
  
Bassa de regatge, de planta poligonal amb murs de maçoneria, les cares internes del qual estan cobertes de morter de calç. Un dels murs, el del costat oest, està destruït; només se'n conserva una part al llit del barranc. Actualment, l'interior de la bassa està ple d'una capa de terra i pedres de 0,40 m de grossor, que descansa sobre un paviment de còdols i morter de calç.
  
4. La nevera
  
Un altre element a considerar és la nevera, que se situa a 30 m aproximadament del dic 2n i en direcció SO. De planta circular i un diàmetre de 6 m, es tracta d'una típica estructura per a conservar neu durant tot l'any.
  
Entre els nombrosos exemples que n'hi ha a la Comunitat Valenciana, són espectaculars per les grans dimensions i l'estat de conservació, la ubicada al vessant nord del castell de Xàtiva i la de Barx, que depenia del monestir de la Valldigna.
  
5. La casa de la Bassa
  
Es tracta d'un immoble situat al sud-est de la presa, en una elevació del terreny que domina el paisatge circumdant. Sembla que es va construir simultàniament a aquella per a allotjament del personal de manteniment de la presa.
  
La vegetació de la zona, a pesar de l'actual intervenció de l'home, juntament amb la sequera i els últims incendis forestals, com el succeït a l'agost de 1994, no difereix substancialment del que havia observat Cavanilles, "El terme de Moixent és ric en vegetals. Allí es crien molts pins, l'auró comú, el freixe de flor, el galzeran, les ononis fructicosa, aragonesa i de camp, la sarsaparella, les campanetes lineades, en capítols i amb fulles d'altea, les coronetes mínima i jonquera. Als llocs humits es veu el traquèlium blau, l'escrofulària canina, la nebulosa, la berbena i l'herba donzella; en els àrids els cinòsurs llima i daurat, els andròpogs de dues i cinc espigues, les rudes de muntanya i amb fulles de lli; i finalment un nombre molt considerable d'estepes, astràgal, alfals i grams".
  
B) Parts integrants
  
El vas de l'embassament.
  
Els dics amb tots els seus elements.
  
Les séquies i els canals.
  
El pont.
  
Les basses de regatge.
  
La nevera.
  
La casa de la Bassa.
  
Els abancalaments i murs de contenció del sistema de regatge.
  
Les sendes i camins associats.
  
Annex II
  
Delimitació de l'entorn de protecció
  
A) Justificació de la delimitació proposada
  
El criteri seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció ha sigut la inclusió del medi físic que configura el sistema hidrològic. D'aquesta manera es protegeix la continuïtat del funcionament de la presa com a element del conjunt de què forma part i que justifica la seua existència. D'altra banda, es pretén que en l'entorn de protecció s'incloguen la rica vegetació existent i les restes arqueològiques de la zona.
  
Amb aquest objecte es fixa una cota per davall de la qual se situaria la zona de protecció.
  
Aigües amunt del pantà, s'elegeix la línia de nivell 525 i aigües avall, la línia 475, per ser les cotes que contenen totes les terres parcel·lades segons el pla cadastral del municipi. Per damunt d'aquestes cotes, el sòl, afectat per l'incendi forestal de juliol de 1994, té la classificació de Sòl No Urbanizable Especialment Protegit.
  
L'element que divideix les dues zones (aigües amunt i aigües avall) és el barranc de la Falç. A efectes de la delimitació, aquestes línies de nivell s'han ajustat a elements de constitució del territori, parcel·lació i camins, de manera que al costat NO, és la separació entre parcel·les i el muntanya, mentre que al costat SE, es dirigeix al camí d'Ontinyent fins la interseccció amb aquest. Per a tancar aquesta delimitació pel sud-oest, s'han pres els límits de les últimes parcel·les en què encara es reconeixen elements del barranc original (topografia i arbratge).
  
Aigües avall, s'ha mantingut com a delimitació la cota 475, fins les embocadures E i O del Barranc de la Falç, pel que discorre la carretera d'Ontinyent, de forma que es controlen paisatgísticament els accessos naturals al Bosquet.
  
B) Descripció literal de la delimitació
  
Origen: Intersecció de la carretera d'Ontinyent amb el límit sud de la parcel·la 12-b del polígon 11.
  
Sentit: Horari.
  
Línia delimitadora:
  
Des de l'origen, punt A, la línia discorre cap a l'oest pel límit sud de les parcel·les 12-b, 13-b, 14-b, 15-b, 18-b i 24 del polígon 11, fins trobar-se amb el camí que recorre aquest vessant. Continua pel camí, incorporant-lo, fins girar a nord per la mitgera entre les parcel·les 59 i 56, 57, 58 i 51 del polígon 13, segueix per la mitgera entre les parcel·les 181 i 179, 171-a, 167, 166, i 164 del polígon 16. A continuació recorre el límit sud de la parcel·la 143 del mateix polígon cap a l'est, fins trobar la corba de nivell 525; hi continua fins la parcel·la 136, gira a est pel límit nord de la parcel·la 143 fins trobar la parcel·la 55 del polígon 11, continua pel seu límit nord fins trobar la corba de nivell 475. Recorregut a sud per aquesta corba de nivell a l'encontre de la carretera d'Ontinyent, continua per la carretera, incloent-la, fins el punt d'origen.
  
C) Descripció gràfica de la delimitació



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3115, del 05-11-1997 (1997/11154)

RESOLUCIÓN de 21 de octubre de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (Valencia).
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3115

Fecha DOGV
:   05-11-1997

Sección del DOGV
:   CONVENIOS Y ACTOS - AUTORIZACIONES ADMINISTRATIVAS

Número del documento
:   1997/11154

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

3686 RESOLUCIÓN de 21 de octubre de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (Valencia). [97/X11154]
  
Visto el informe emitido por el Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental, favorable a la incoación de expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (Valencia);
  
Considerando lo que disponen los artículo 9 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, y 11 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por el Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de dicha ley, la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana ha resuelto:
  
Primero
  
Incoar expediente de declaración como Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor de la presa del Bosquet de Moixent (Valencia).
  
Segundo
  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 12.1 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, describir para su identificación el bien objeto de la incoación, delimitando la zona afectada, en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.
  
Tercero
  
Seguir con la tramitación del expediente según las disposiciones vigentes.
  
Cuarto
  
Dar traslado de esta resolución al alcalde-presidente del Ayuntamiento de Moixent y hacerle saber que, de acuerdo con lo que establece el artículo 19 en relación con el 11 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, la realización de obras en el monumento que se pretende declarar o en su propio entorno deberá ser autorizada por la Dirección General de Patrimonio Cultural, así como que será preceptiva la misma autorización para colocar en fachadas o en cubiertas cualquier clase de rótulo, señal o símbolo.
  
Quinto
  
Que de acuerdo con lo que dispone el artículo 12.2 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de la Ley 16/1985, se notifique esta resolución a los interesados, a los efectos oportunos, y al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva.
  
Sexto
  
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.
  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.
  
Valencia, 21 de octubre de 1997.- La directora general de Patrimonio Artístico, Carmen Pérez García
  
Anexo I
  
Descripción del inmueble objeto de la declaración
  
Basada en el Estudio Previo "La presa del Bosquet, Hacia la recuperación de una obra hidráulica de la Ilustración", de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia.
  
A) Inmueble objeto de la declaración
  
Se sitúa el Bosquet en la Serra Grossa, en terreno de secano, a 3 km. al S.E. de Moixent, paraje al que se accede a través del Barranco de la Hoz, por la carretera que de esta población conduce a Aielo de Malferit y Ontinyent.
  
En él nos encontramos con un conjunto de altísimo interés hidrológico constituído por la cuenca donde se recogen las aguas, los barrancos que las conducen, el embalse que las almacena, la presa que las contiene, las acequias que las distribuyen y las huertas y bancales que las aprovechan.
  
Esta obra de ingeniería hidráulica del s. XVIII (aunque con indicios de la existencia de un sistema anterior de menores proporciones), tiene una gran importancia por constituir una de las pocas obras de esta índole en nuestra comunidad, así como por poseer además un valor histórico, como conjunto representativo de una forma de asentamiento humano, intervención en el entorno y explotación de sus recursos que se ha venido produciendo en este lugar.
  
La construcción de la presa del Bosquet y la puesta a punto de un nuevo sistema de irrigación, es fruto aquí , de las ideas renovadoras que en este caso afectan a las obras hidraúlicas y a la racionalización agrícola, propias de la política ilustrada de Carlos III.
  
El embalse se encuentra en el centro de una hoya cerrada, entre los montes de El Picaio, Serra de la Talaia, Corvatelles y la Balarma. Estas crestas que lo rodean configuran un campo visual acotado en el que resultan reconocibles las pendientes, los cambios de nivel, las variedades geológicas, las masas arbóreas características de la zona y la intervención humana sobre el entorno.
  
De reducidas dimensiones, 100 m de anchura por 200 m de longitud, y 8 m de profundidad actual, con una capacidad de 160.000 m3, riega una superficie de 4,33 Ha. Es receptor de las escorrentías de los montes próximos, además del propio Barranc del Bosquet, sobre el que se ubica. Recibe también los aportes de numerosos pozos para el riego y los excedentes de la Font de La Teula, que se sitúa en su cola.
  
La primera noticia documental, sobre la que se basan todas las referencias posteriores a la presa del Bosquet se deben a José Antonio Cavanilles, que en su segundo viaje a Moixent, nos habla del cambio que observa en la localidad, habiendo crecido el número de vecinos de 250 a 800, poniendo en producción campos, que, antes abandonados, se han transformado, gracias a la nueva política hidraúlica y agraria de la Ilustración, en feraces huertas regadas por acequias y canales de nueva construcción.
  
La "feliz mudanza", nos dice, se debe en parte a "las luces, aplicación y patriotismo" de D. Pascual Caro, administrador del patrimonio de su sobrino el Marqués de la Romana.
  
La presa, de traza poligonal, es de las denominadas de gravedad en la que el empuje del agua es contrarrestado en sentido vertical por el peso del muro, recayendo la resultante oblícua de ambas fuerzas en el tercio central de la sección.
  
Se pueden diferenciar tres sectores para su mejor descripción:
  
1. Sector A
  
Constituido por el vaso del embalse. Tiene aproximadamente, como indicábamos anteriormente, unas dimensiones de 100 m de ancho por 200 m de longitud. El fondo actual se encuentra a 8 m. Está limitado a norte por una acequia que hace las veces de rebosadero, y a sur llega alcanzar el camino existente.
  
2. Sector B
  
Espacio comprendido entre los diques 1º y 2º, correspondientes a los paramentos aguas arriba y aguas abajo. La distancia entre ellos, en su parte media, la más ancha, es de 22 m de longitud, siendo la mínima, en el extremo norte de 4 m. Se trata de una zona aterrada entre ambas estructuras, por la que actualmente discurre una vía pecuaria.
  
El dique 1º, paramento aguas arriba, es de planta rectilínea quebrada De 12 m de anchura en su parte central y 6 m en los extremos. La longitud total es de 122 m; se distinguen 6 tramos. El dique está compuesto por tres muros diferenciados, de fábrica de mampostería, que sin embargo forman un conjunto solidario.
  
Elementos a destacar en este dique 1º son:
  
- Estructura de desagüe de fondo. De planta rectangular (9 m de longitud por 6 m de anchura por 9 m de profundidad máxima). Se apoya sobre el segundo muro, cortando al tercero de arriba a abajo. De su fondo parten dos canales de riego, posteriormente descritos.
  
- Pozo de drenaje. Construido de fábrica de mampostería, posee un brocal moderno y reja de hierro. Se sitúa en el mismo vértice central del dique I. Si diámetro es de 1,50 m, relleno de piedras hasta los 4 m de profundidad.
  
- Arranque de un potente muro de fábrica de mampostería y mortero de cal, que originariamente cerraría el Sector B.
  
- Serie de cuatro contrafuertes adosados al Dique I, en uno de sus tramos. Refuerzan la presión del agua en esta parte, más débil que el resto. Tras el último contrafuerte se inicia el desarrollo de un estrecho muro de mampostería, que tanto por su forma curvada, y por los dos barrancos que parten de él se podría considerar como un posible rebosadero de coronación.
  
El dique 2º, es de planta rectilínea quebrada, de 1,80 m de anchura y un recorrido total de 116, 45 m. Su altura, por la cara externa, en un suave talud, varía en cada uno de los tres tramos de su desarrollo, cuya media es de 8 m.
  
El primer tramo en dirección SW-NE, es de mampostería, en hiladas regulares y paralelas, con mortero de cal apreciable en las juntas. La base del paramento aloja una atarjea o acequia de 0,50 m de anchura e igual profundidad, a ella desagua uno de los canales procedente del dique 1º.
  
En el segundo tramo de dirección SE-NW dispone de cinco contrafuertes adosados al muro, dos extrmos de cuerpo semicilíndrico y los tres restantes de cuerpo semitroncocónico.
  
El tercer tramo en dirección S-N. Es el paramento, de fábrica similar a las anteriores, más deterioradado del dique 2º. Su longitud es de 30, 60 m y su anchura de 1,80 m en el inicio menguando hasta los 1,10 m en su final, donde se aprecia una rotura y reparación reciente.
  
3. Sector C
  
Aguas abajo de la presa y tras salvar el dique 2º, a 8 m por debajo de su coronación, se instala todo el sistema original de irrigación de la presa del Bosquet, fuera de servicio actualmente.
  
De los dos canales de desagüe que parten del dique nº 1 y que recorren el sector B por su interior, uno de ellos a nivel más bajo que el otro, sólo funciona el que desagua en la acequia contenida en el primer tramo del dique 2º. Regaba las huertas ubicadas en la margen izquierda del pequeño barranco que discurre aguas abajo de la presa. Actualmente se bifurca hacia el este, aportando agua a las huertas próximas, y por un tubo subterráneo, atraviesa la estructura interna del puente existente sobre el barranco llevando su caudal a las huertas de la margen derecha del barranco.
  
El segundo canal de desagüe del dique 1º, cegado actualmente, se dirige al primer contrafuerte del dique 2º atravesándolo por su base. Desemboca en una acequia de 14 m de longitud en dirección W-E, torciendo luego hacia sureste, donde acequia y muros están destruidos casi en su totalidad. En el extremo sur quedan en pie 4 m de muro, aterrado en su parte interna, que se interna por debajo de la cabecera del puente que salva el barranco de la Hoz.
  
El puente es de un solo ojo, constituído por un arco escarzano de ladrillos cuya luz es de 3,50 m de anchura por 2 m de altura. Tiene una longitud de 7 m, posee el coronamiento de sus pretiles derruido, conservándose apenas 0,30 m del alzado de éstos, cuya anchura es de 0,50 m y la fábrica de mampostería y mortero de cal. La distancia entre ambos es de 1,80 m y la superficie del camino que lo atraviesa está compuesta por lajas planas de piedra caliza.
  
La acequia que atraviesa el puente se bifurca en dos ramales através de sendas bocas de desagüe situadas a ambos flancos del puente, al final de su trayecto:
  
El primer ramal sigue dirección norte, hasta los 12,40 m está destruido.
  
El segundo ramal se orientaba hacia el sur. De la acequia propiamente dicha queda, a los 34,40 m en línea recta, un muro de mampostería en cuya coronación se aloja la misma. Ambas acequias regaban los campos situados en la margen derecha del barranco. El barranco que discurre junto a las citadas estructuras posee un exiguo caudal permanente, debido a la surgencia de una fuente, desaguando por Moixent en el río Canyoles.
  
Balsa de riego, de planta poligonal con muros de mampostería, cuyas caras internas están revocadas de mortero de cal. Uno de los muros, el del lado oeste, está destruído, conservándose parte de él en el lecho del barranco. Actualmente, el interior de la balsa está relleno por una capa de tierra y piedras de 0,40 m de grosor, que descansa sobre un pavimento de cantos rodados y mortero de cal.
  
4. La nevera
  
Otro elemento a considerar es la nevera que se sitúa a 30 m aproximadamente del dique 2º y en dirección SW. De planta circular y un diámetro de 6 m, se trata de una típica estructura para conservar nieve durante todo el año.
  
Hay numerosos ejemplos en la Comunidad Valenciana, siendo espectaculares por sus grandes dimensiones y estado de conservación, la ubicada en la ladera norte del castillo de Xativa y la de Barx, que dependía del Monasterio de la Valldigna.
  
5. La casa de la Bassa
  
Se trata de un inmueble situado al sureste de la presa en una elevación del terreno que domina el paisaje circundante. Parece ser que se construyó simultáneamente a aquella para alojamiento del personal de mantenimiento de la Presa.
  
La vegetación de la zona, a pesar de la actual intervención del hombre junto a la sequía y últimos incendios forestales, como el acaecido en agosto de 1994, no difiere sustancialmente de lo observado por Cavanilles, "Es rico en vegetales el término de Moixent. Crianse allí muchos pinos, el arce común, el fresno en flor, el brusco, las onónides fructicosa, aragonesa y campesina, la zarzaparrilla común, las campanillas lineada, en cabezuelas y con hojas de altea, las coronillas mínima y juncal. En los sitios húmedos se ve el traquelio azul, la escrofularia canina, la ceriflor, la verbena y la yerbadoncella; en los áridos los cinósuros lima y dorado, los andrópogos de dos y cinco espigas, las rudas de monte y con hojas de lino; y finalmente un número muy considerable de xaras, astrálagos, alfalfas y gramas".
  
B) Partes integrantes
  
El vaso del embalse.
  
Los diques con todos sus elementos.
  
Las acequias y canales.
  
El puente.
  
Las balsas de riego.
  
La nevera.
  
La casa de la Bassa.
  
Los abancalamientos y muros de contención del sistema de riego.
  
Las sendas y caminos asociados.
  
Anexo II
  
Delimitación del entorno de protección
  
A) Justificación de la delimitación propuesta
  
El criterio seguido para la delimitación del entorno de protección ha sido la inclusión del medio físico configurante del sistema hidrológico. De esta manera se proteje la continuidad del funcionamiento de la presa como elemento del conjunto del que forma parte y que justifica su existencia. Por otra parte se pretende que en el entorno de protección se incluyan la rica vegetación existente y los restos arqueológicos de la zona.
  
Con este objeto se fija una cota por debajo de la cual se situaría la zona de protección.
  
Aguas arriba del pantano, se elige la línea de nivel 525 y aguas abajo la línea 475, por ser las cotas que contienen todas las tierras parceladas según el plano catastral del municipio. Por encima de estas cotas, el suelo, afectado por el incendio forestal de julio de 1994, tiene la clasificación de Suelo No Urbanizable Especialmente Protegido.
  
El elemento que divide las dos zonas (aguas arriba y aguas abajo) ese el barranco de la Hoz. A efectos de delimitación, estas líneas de nivel se han ajustado a elementos de constitución del territorio, parcelación y caminos, de modo que en el lado N-O, es la separación entre parcelas y el monte, mientras que en el lado S-E, se dirije al camino de Ontinyent hasta intersectar con él. Para cerrar esta delimitación por el suroeste, se han tomado los límites de las últimas parcelas en las que todavía se reconocen elementos del barranco original (topografía y arbolado).
  
Aguas abajo, se ha mantenido como delimitación la cota 475, hasta las embocaduras E y O del Barranco de la Hoz, por el que discurre la carretera de Onteniente, de forma que se controlen paisajísticamente los accesos naturales al Bosquet.
  
B) Descripción literal de la delimitación
  
Origen: Intersección de la carretera de Onteniente con el linde sur de la parcela 12-b del polígono 11.
  
Sentido: Horario.
  
Línea delimitadora:
  
Desde el origen, punto A, la línea discurre hacia el oeste por el linde sur de las parcelas 12-b, 13-b, 14-b, 15-b, 18-b y 24 del polígono 11, hasta encontrarse con el camino que recorre esta ladera. Continúa por el camino, incorporándolo, hasta girar a norte por la medianera entre las parcelas 59 y 56, 57, 58 y 51 del polígono 13, sigue por la medianera entre las parcelas 181 y 179, 171-a, 167, 166, y 164 del polígono 16. A continuación recorre el límite sur de la parcela 143 del mismo polígono hacia el este, hasta encontrar la curva de nivel 525; continúa por ella hasta la parcela 136, gira a este por el linde norte de la parcela 143 hasta encontrar la parcela 55 del polígono 10, continúa por su linde norte hasta encontrar la curva de nivel 475. Gira a sur por esta curva de nivel al encuentro de la carretera de Onteniente, continúa por la carretera, incluyéndola, hasta el punto de origen.
  
C) Descripción gráfica de la delimitación



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML