Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7824, del 08-07-2016 (2016/5282)

RESOLUCIÓ de 5 de juliol de 2016, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de bé moble, a favor de la Gloriosa Ensenya de l'Oriol de la ciutat d'Orihuela (Alacant).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7824

Data del DOGV
:   08-07-2016

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2016/5282

CVE


Data del document
:   05-07-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 5 de juliol de 2016, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de bé moble, a favor de la Gloriosa Ensenya de l'Oriol de la ciutat d'Orihuela (Alacant). [2016/5282]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i la defensa de la identitat i dels valors i interessos del poble valencià i pel respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
Per la seua banda, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, estableix en l'article 2 que aquells béns que per les seues singulars característiques i rellevància per al patrimoni cultural meresquen mesures de protecció, divulgació i foment especials seran declarats béns d'interés cultural.  
Els informes que es troben en l'expedient acrediten que en la Gloriosa Ensenya de l'Oriol d'Orihuela resideixen els valors o interessos patrimonials amb grau de singularitat i de rellevància que justifiquen declarar-lo com a bé moble d'interés cultural:  
- Valor històric: com a emblema.  
- Valor artístic: com a obra d'art.  
- Valor etnològic: com a senya d'identitat.  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport resol:  
  
  
Primer  
Incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de bé moble, a favor de la Gloriosa Ensenya de l'Oriol, ubicada a l'Ajuntament d'Orihuela, i encomanar-ne la tramitació a la Direcció General de Cultura i Patrimoni d'aquesta conselleria.  
  
Segon  
De conformitat amb l'article 28 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, descriure els béns i els valors que el fan mereixedor d'aquesta distinció cultural, així com establir-ne el règim de protecció.  
  
Tercer  
En compliment del que preceptua l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, sol·licitar els informes de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i de la Universitat d'Alacant, notificar la present resolució als interessats i comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva.  
  
  
Quart  
D'acord amb el que preveu l'article 86 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones que hi tinguen interés puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació d'aquesta resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats a la Direcció General de Cultura i Patrimoni de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, avinguda de la Constitució, número 284, de València.  
  
Cinqué  
Publicar aquesta resolució i l'annex en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
Cosa que es fa pública als efectes oportuns.  
  
València, 5 de juliol de 2016.- El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport: Vicent Marzà Ibáñez.  
ANNEX  
Dades del bé objecte de la declaració  
  
Denominació/títol: la Gloriosa Ensenya de l'Oriol  
Cronologia: Brodats de 1594, oriol de 1732 i tela de mitjan segle XX.  
Secció: tèxtil i orfebreria.  
Mides: alçària total 287 cm.  
Drap de l'estendard: longitud total 231 cm (sense flocs), i amplària total 130 cm. Als 152 cm s'estreteix formant una llengüeta amb una longitud de 79 x 42 cm d'ample (sense flocs). Al voltant de la tela hi ha una passamaneria amb flocs daurats de 5 cm d'ample.  
L'oriol: 40 x 27 x 18 cm. Plata: 4 mm de gruix.  
Matèria: drap de domàs carmesí, amb brodats amb fils de seda, or i plata. Plata sobredaurada. Pal de fusta pintat de daurat.  
Tècnica: martellejat, sobredaurat, brodat, cosit. Les reblades més antigues són de coure. Laminat de plata.  
Pes: l'oriol 5,8 kg.  
Estat de conservació: bo.  
Ús: és la principal senya d'identitat de la ciutat d'Orihuela. S'exposa públicament una vegada a l'any, el 17 de juliol, conegut popularment com Dia del Pardal, en què ix en la processó commemorativa de la Reconquista.  
Ubicació: vitrina de la Sala de l'Oriol de la casa consistorial. Orihuela (Alacant).  
  
Descripció  
Estendard de la ciutat. Pal coronat per l'oriol de plata sobredaurada, del qual penja l'estendard confeccionat amb domàs carmesí decorat en les dos cares, brodat amb fils d'or i plata. L'oriol se subjecta per mitjà d'un fixador i dos caragols.  
Drap de l'estendard: brodat sobre domàs carmesí en ambdós costats, amb un estretiment en forma de llengüeta, i decorat en tot el contorn amb passamaneria amb flocs daurats.  
1. En l'anvers: decorat amb emblemes brodats; cosits sobre el teixit hi ha els elements següents:  
- Armes reials de Felip V, envoltades pel collar de l'orde del Toisó d'Or.  
- Armes de la ciutat d'Orihuela.  
- Adorns brodats: disset «alcachorfes» i huit estrelles o flors.  
- Cartel·la orlada en pergamí, en què apareix esborrada la inscripció que va poder tindre quan es va fer la bandera.  
2. En el revers: decorat amb emblemes brodats; cosits sobre el teixit hi ha els elements següents:  
- Les santes Justa i Rufina, patrones de la ciutat d'Orihuela.  
- Escut amb les armes de la casa reial d'Aragó, timbrat amb la corona reial i orlat en pergamí.  
- Adorns brodats: onze «alcachorfes» i huit estreles o flors iguals que les de l'anvers.  
- Cartel·la orlada en pergamí, amb la inscripció «Restaurado en 1957».  
3. L'oriol: representació d'un oriol elaborada amb plata sobredaurada. Au coronada i amb les ales esteses, amb la pota esquerra sobre un tronc, mentre que amb la dreta empunya una espasa. Recolzada sobre un pedestal xicotet de plata sobredaurada, en la part anterior del pedestal figura la llegenda: «Se izo el año 1.732 Sien/do Comisario Dn Joseph/Rocafull», i en la part posterior, en la marca de l'argenter, figura la llegenda «Visente Rubira/fecit». La corona està ficada a pressió amb una reblada interna.  
  
Significació històrica de l'Oriol:  
La ciutat d'Orihuela deu la seua importància al fet fronterer. Va ser incorporada el 1296 a la Corona d'Aragó per Jaume II, amb tot el regne de Múrcia. Després de la partició d'aquest regne per la sentència arbitral de Torrellas de 1304, Orihuela es va mantindre per a Aragó, i fou incorporada formalment al regne de València el 1308. La importància històrica de la ciutat d'Orihuela es manifesta i es potencia com a plaça forta i lloc fronterer enfront del regne de Granada i el regne de Múrcia. Per això Orihuela va utilitzar de manera exhaustiva durant tota l'època foral l'escut reial de la Corona d'Aragó en tots els llocs representatius de la població, com les portes de la ciutat, les esglésies, l'ajuntament i la seua pròpia bandera.  
Es té constància de l'existència d'una senyera pròpia de la vila ja el 1357, quan l'infant Ferran demanà al justícia criminal que el pendó acompanyàs les seues tropes a la presa de Jumella. El 1400 s'instituí la festivitat del Corpus Christi i s'ordenà que «sia sacada la senyera de la dita vila».  
De nou, el 1594 la ciutat acordà la realització de la bandera i el 12 de juny resolgué el següent: «determinà lo Consell que·s fes un pendó en la ciutat per a traure lo dia de Senta Justa i Rofina. Y que en la una part estiguen les armes de la ciutat, y en l'altra part les figures de Senta Justa i Rofina, y que sia de setí. Féu-se dit pendó. Costà pus de sis-centes lliures, y un oriol de argent, que costà mil reals».  
El 1602, quan s'entrega la bandera al justícia criminal, es descriu d'aquesta manera: «lo pendó de domàs broslat de pinyes e flors de or, ab sa llança daurada, cinch cordons de seda vermella ab ses borles y en lo pendó les himages de les benaventurades sanctes Justa e Rofina, e les bolses guarnides de fil de or per a portar lo pendó, e lo Auriol de argent daurat, e lo drap et alias que li fonch acomanat».  
Sens dubte aquesta és la primera descripció de l'actual estendard, pendó, bandera o ensenya de la ciutat. Les seues armes són semblants a un escut coetani datat el 1598, tallat en pedra negra de Callosa (pedra «jabalina»), procedent amb tota probabilitat de la torre de la Sala, seu del Consell Municipal; en la bandera estan representades en l'anvers les barres d'Aragó coronades i flanquejades per dos oriols nimbats, inclosos en els típics pergamins renaixentistes que l'emmarquen. En el revers, les imatges de les santes Justa i Rufina, patrones de la ciutat, flanquejades també per dos oriols. I en ambdós costats les pinyes i flors brodades amb or que encara conserva.  
Per a Orihuela, la Reial Ensenya de l'Oriol és el símbol de la ciutat i el que uneix tots els oriolans i les oriolanes, com la Reial Senyera de València, de manera que sempre s'ha imitat el cerimonial utilitzat pel Cap i Casal. L'Oriol ix el 17 de juliol en commemoració de la conquista cristiana, com la Senyera ho fa el 9 d'octubre. Ambdós estendards estan coronats pel símbol de la ciutat: l'oriol i la rata penada, respectivament. No s'inclina davant de res ni davant de ningú, de manera que des de 1609 es compra cinta per a baixar i pujar el pendó a l'Ajuntament, igual que es fa amb la Reial Senyera a València. També ambdós duen cordons de seda amb borles per a ser portats pels representants municipals, encara que en una època recent s'ha multiplicat el nombre de cintes, fet que n'ha desvirtuat la imatge primigènia de l'Oriol.  
  
Valor patrimonial de l'Oriol  
S'estima que la Gloriosa Ensenya de l'Oriol posseeix els valors o interessos patrimonials que a continuació s'indiquen, en grau de singularitat i de rellevància justificatiu de la seua declaració com bé moble d'interés cultural, a saber:  
  
1. Valor històric: el respecte mostrat pels oriolans i les oriolanes a l'Oriol constitueix memòria viva de la grandesa de l'Oriola foral, cap des de 1308 d'un districte del regne de València directament dependent del rei d'Aragó (la Procuració General d'Oriola, Governació General des de 1366; també coneguda com a ultra Sexonam, dellà Xixona o de Xixona enllà), distingida amb el títol de ciutat el 1437, seu catedralícia des de 1510, seu episcopal des de 1564 i seu universitària entre 1610 i 1835. La primera menció coneguda de l'Oriol data de 1357, quan, en els preparatius del setge de Jumella, l'infant Ferran, senyor d'Oriola, va ordenar al justícia criminal de la vila, García de Lerín, «que el pendón de la villa o señera que decían, había de ir con él en la entrada que con la ayuda de Dios pensaba hacer». La seua representativitat històrica explica que el 1993 la Reial Senyera de la Ciutat i Regne de València acompanyara l'Oriol en la presidència de la solemne commemoració del 750 aniversari de la conquista d'Oriola per l'infant Alfons de Castella.  
  
  
2. Valor artístic: l'Oriol constitueix un dels escassos testimonis de bandera, ensenya o estendard històric original d'època foral conservats a la Comunitat Valenciana. Encara que el drap de suport és del segle passat, la cronologia dels brodats sobreposats, de notable qualitat, oscil·la entre final del segle xvi (armes d'Orihuela; representació de les santes Justa i Rufina, amb faç, mans i peus pintats; armes d'Aragó; ornaments fitomòrfics i estrelats) i començaments del segle xviii (escut de Felip V). Cal destacar, així mateix, el singular valor de la figura de l'Oriol que corona el pal de l'ensenya, executada el 1732 per l'argenter oriolà Vicent Rovira.  
  
3. Valor etnològic: l'Oriol és el principal símbol representatiu de la identitat cívica oriolana. Com a tal, exerceix un paper preeminent en la festivitat de les santes Justa i Rufina, celebrada anualment el 17 de juliol, commemorativa de la conquista cristiana. Instituïda el 1400 pel bisbe de Cartagena, a sol·licitud del municipi, la festa és coneguda també com el Dia de la Reconquista o Dia del Pardal, per la centralitat de l'oriol en el ritual. El respecte professat pels oriolans i les oriolanes a la seua ensenya té un complit reflex en l'elaborat ritual que acompanya la seua participació en la processó del 17 de juliol, coneguda com a processó de la Gloriosa Ensenya de l'Oriol, un dels principis rectors de la qual és que l'ensenya ha de mantindre's en tot moment dreta (com en el cas de la Reial Senyera), amb dos úniques excepcions: quan està en presència del rei d'Espanya o de la sagrada forma consagrada en l'eucaristia.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7824, del 08-07-2016 (2016/5282)

RESOLUCIÓN de 5 de julio de 2016, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración como Bien de Interés Cultural, con categoría de bien mueble, a favor de la Gloriosa Enseña del Oriol, de la ciudad de Orihuela (Alicante).
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   7824

Fecha DOGV
:   08-07-2016

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2016/5282

CVE


Fecha del documento
:   05-07-2016

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 5 de julio de 2016, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración como Bien de Interés Cultural, con categoría de bien mueble, a favor de la Gloriosa Enseña del Oriol, de la ciudad de Orihuela (Alicante). [2016/5282]  
El artículo 12 del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana señala que corresponde a la Generalitat velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana y su patrimonio histórico.  
Por su parte, la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, establece en su artículo 2 que aquellos bienes que por sus singulares características y relevancia para el patrimonio cultural merezcan especiales medidas de protección, divulgación y fomento serán declarados bienes de interés cultural.  
Los informes obrantes en el expediente acreditan que en la Gloriosa Enseña del Oriol, de Orihuela, residen los valores o intereses patrimoniales con grado de singularidad y de relevancia que justifican su declaración como bien mueble de interés cultural:  
- Valor histórico: como emblema.  
- Valor artístico: como obra de arte.  
- Valor etnológico: como seña de identidad.  
Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte ha resuelto:  
  
Primero  
Incoar expediente para la declaración como Bien de Interés Cultural, con categoría de bien mueble, a favor de la Gloriosa Enseña del Oriol, ubicada en el Ayuntamiento de Orihuela, encomendando su tramitación a la Dirección General de Cultura y Patrimonio de esta conselleria.  
  
Segundo  
De conformidad con el artículo 28 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, describir los bienes y los valores que los hacen merecedores esta distinción cultural, así como establecer su régimen de protección.   
  
Tercero  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, solicitar los informes de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos y de la Universidad de Alicante, notificar la presente resolución a los interesados y comunicarla al Registro General de Bienes de Interés Cultural, para su anotación preventiva.  
  
Cuarto  
Conforme a lo previsto en el artículo 86 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo, abrir período de información pública, a fin de que cuantas personas tengan interés puedan examinar el expediente durante el plazo de un mes a partir de la publicación de la presente resolución en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. El expediente estará a disposición de los interesados en la Dirección General de Cultura y Patrimonio de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, avenida de la Constitución, número 284, de Valencia.  
  
Quinto  
Publicar la presente resolución con su anexo en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.  
  
Valencia, 5 de julio de 2016.- El conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte: Vicent Marzà Ibáñez.  
ANEXO  
Datos del bien objeto de la declaración  
  
Denominación/título: la Gloriosa Enseña del Oriol  
Cronología: bordados de 1594, oriol de 1732 y tela de mediados del siglo XX.  
Sección: textil y orfebrería.  
Medidas: altura total 287 cm.  
 Paño del estandarte: longitud total 231 cm (sin flecos) y anchura total 130 cm. A los 152 cm. se estrecha formando una lengüeta con una longitud de 79 x 42 cm de anchura (sin flecos). Alrededor de la tela una pasamanería con flecos dorados de 5 cm de ancho.  
El oriol: 40 x 27 x 18 cm. Plata: 4 mm de grosor.  
Materia: paño en damasco carmesí, con bordados en hilos de seda, oro y plata. Plata sobredorada. Mástil de madera pintado en dorado.   
Técnica: martillado, sobredorado, bordado, cosido. Los remaches son de cobre los más antiguos. Laminado de plata.  
Peso: el Oriol 5,8 kg.  
Estado de conservación: bueno.  
Uso: es la principal seña de identidad de la ciudad de Orihuela. Se expone públicamente una vez al año, el 17 de julio, conocido popularmente como el Día del Pájaro, en el que sale en la procesión conmemorativa de la Reconquista.  
Ubicación: vitrina de la Sala del Oriol de la casa consistorial. Orihuela (Alicante).  
  
Descripción  
Estandarte de la ciudad. Mástil rematado por un oriol de plata sobredorada, del cual pende el estandarte confeccionado en damasco carmesí decorado en las dos caras, bordado con hilos de oro y plata. El oriol se sujeta mediante un fijador y dos tornillos.  
Paño del estandarte: bordado sobre damasco carmesí en ambos lados con estrechamiento en forma de lengüeta, decorado en todo su contorno con pasamanería con flecos dorados.  
1. En el anverso: decorado con emblemas bordados; cosidos sobre el tejido aparecen los siguientes elementos:  
- Armas reales de Felipe V, rodeadas por el collar de la orden del Toisón de Oro.  
- Armas de la ciudad de Orihuela.  
- Adornos bordados: diecisiete piñas y ocho estrellas o flores.  
- Cartela orlada en pergamino, donde aparece borrada la inscripción que pudo tener cuando se realizó la bandera.  
2. En el reverso: decorado con emblemas bordados; cosidos sobre el tejido aparecen los siguientes elementos:  
- Las santas Justa y Rufina, patronas de la ciudad de Orihuela.  
- Escudo con las armas de la casa real de Aragón, timbrado con corona real y orlado en pergamino.  
- Adornos bordados: once piñas y ocho estrellas o flores iguales a las que aparecen en el anverso.  
- Cartela orlada en pergamino, con la inscripción «Restaurado en 1957».  
3. El oriol: representación de una oropéndola realizada en plata sobredorada. Ave coronada y con las alas extendidas, con la pata izquierda sobre un leño, mientras que con la derecha empuña una espada. Apoyada sobre un pequeño pedestal de plata sobredorada, en la parte anterior del pedestal aparece la leyenda: «Se izo el año 1.732 Sien/do Comisario Dn Joseph/Rocafull» y en la parte posterior, en la marca del platero aparece la leyenda «Visente Rubira/fecit». La corona está metida a presión con remache interno.  
  
Significación histórica del Oriol:  
La ciudad de Orihuela debe su importancia al hecho fronterizo. Fue incorporada en 1296 a la Corona de Aragón por Jaime II, con todo el reino de Murcia. Tras la partición de este reino por la sentencia arbitral de Torrellas de 1304, Orihuela se mantuvo para Aragón, siendo incorporada formalmente al reino de Valencia en 1308. La importancia histórica de la ciudad de Orihuela, se manifiesta y potencia como plaza fuerte y lugar fronterizo frente al reino de Granada y al reino de Murcia. Por ello Orihuela utilizó de manera exhaustiva durante toda la época foral el escudo real de la Corona de Aragón, en todos los lugares representativos de la población, como las puertas de la ciudad, las iglesias, el ayuntamiento y su propia bandera.  
Se tiene constancia de la existencia de una señera propia de la villa ya en 1357, cuando el infante don Fernando pidió al justicia criminal que el pendón acompañase a sus tropas a la toma de Jumilla. En 1400 se instituyó la festividad del Corpus Christi y se ordenó que «sia sacada la senyera de la dita vila».  
De nuevo, en 1594 se acordó por la ciudad la realización de la bandera, y el 12 de junio resolvió lo siguiente: «determinà lo Consell que·s fes un pendó en la ciutat per a traure lo dia de Senta Justa i Rofina. Y que en la una part estiguen les armes de la ciutat, y en l'altra part les figures de Senta Justa i Rofina, y que sia de setí. Féu-se dit pendó. Costà pus de sis-centes lliures, y un oriol de argent, que costà mil reals».  
En 1602, cuando se entrega la bandera al justicia criminal, se describe de esta manera: «lo pendó de domàs broslat de pinyes e flors de or, ab sa llança daurada, cinch cordons de seda vermella ab ses borles y en lo pendó les himages de les benaventurades sanctes Justa e Rofina, e les bolses guarnides de fil de or per a portar lo pendó, e lo Auriol de argent daurat, e lo drap et alias que li fonch acomanat».  
Sin duda esta es la primera descripción del actual estandarte, pendón, bandera o enseña de la ciudad. Sus armas son similares a un coetáneo escudo, datado en 1598, tallado en piedra negra de Callosa (piedra jabalina), procedente con toda probabilidad de la torre de la Sala, sede del Consell municipal; en la bandera están representadas en el anverso las barras de Aragón coronadas y flanqueadas por dos orioles nimbados, incluidos en los típicos pergaminos renacentistas que lo enmarcan. En el reverso Las imágenes de las santas Justa y Rufina, patronas de la ciudad, flanqueadas también por dos orioles. Y en ambos lados las piñas y flores bordadas en oro que todavía conserva.  
Para Orihuela la Real Enseña del Oriol es el símbolo de la ciudad y el que aúna a todos los oriolanos y las oriolanas, como la Real Señera de Valencia, de forma que siempre se ha imitado el ceremonial utilizado por el «Cap i Casal». El Oriol sale el 17 de julio en conmemoración de la conquista cristiana, como la Señera lo hace el 9 de octubre. Ambos estandartes están rematados por el símbolo de la ciudad: el oriol y el «ratpenat», respectivamente. No se inclina ante nada ni ante nadie, de forma que desde 1609 se compra cinta para bajar y subir el pendón en el Ayuntamiento, al igual que se hace con la Real Señera en Valencia. También ambos llevan cordones de seda con borlas para ser llevados por representantes municipales, aunque en época reciente se ha multiplicado el número de cintas, desvirtuando la imagen primigenia del Oriol.  
  
Valor patrimonial del Oriol  
Se estima que la Gloriosa Enseña del Oriol posee los valores o intereses patrimoniales que a continuación se relacionan, en grado de singularidad y de relevancia justificativo de su declaración como bien mueble de interés cultural, a saber:  
  
1. Valor histórico: el respeto prestado por los oriolanos y las oriolanas al Oriol constituye memoria viva de la grandeza de la Orihuela foral, cabeza desde 1308 de un distrito del reino de Valencia directamente dependiente del rey de Aragón (la Procuración General de Orihuela, Gobernación General desde 1366; también conocida como ultra Sexonam, dellà Xixona o de Xixona enllà), distinguida con el título de ciudad en 1437, sede catedralicia desde 1510, sede episcopal desde 1564 y sede universitaria entre 1610 y 1835. La primera mención conocida del Oriol data de 1357, cuando, en los preparativos del cerco de Jumilla, el infante don Fernando, señor de Orihuela, ordenó al justicia criminal de la villa, García de Lerín, «que el pendón de la villa o señera que decían, había de ir con él en la entrada que con la ayuda de Dios pensaba hacer». Su representatividad histórica explica que en 1993, la Real Señera de la Ciudad y Reino de Valencia acompañase al Oriol en la presidencia de la solemne conmemoración del 750 aniversario de la conquista de Orihuela por el infante Alfonso de Castilla.  
  
2. Valor artístico: el Oriol constituye uno de los escasos testimonios de bandera, enseña o estandarte histórico original de época foral conservados en la Comunitat Valenciana. Aunque el paño de soporte es del siglo pasado, la cronología de los bordados sobrepuestos, de notable calidad, oscila entre finales del siglo XVI (armas de Orihuela; representación de las santas Justa y Rufina, con faz, manos y pies pintados; armas de Aragón; ornamentos fitomórficos y estrellados) y comienzos del siglo XVIII (escudo de Felipe V). Cabe destacar asimismo el singular valor de la figura del Oriol que remata el asta de la enseña, ejecutada en 1732 por el platero oriolano Vicente Rovira.  
  
3. Valor etnológico: el Oriol es el principal símbolo representativo de la identidad cívica oriolana. Como tal, desempeña un rol preeminente en la festividad de las santas Justa y Rufina, celebrada anualmente el 17 de julio, conmemorativa de la conquista cristiana. Instituida en 1400 por el obispo de Cartagena a solicitud del municipio, la fiesta es conocida también como el Día de la Reconquista o Día del Pájaro, por la centralidad del oriol en el ritual. El respeto profesado por los oriolanos y las oriolanas a su enseña tiene cumplido reflejo en el elaborado ritual que acompaña su participación en la procesión del 17 de julio, conocida como procesión de la Gloriosa Enseña del Oriol, uno de cuyos principios rectores es que la enseña debe mantenerse en todo momento enhiesta (como en el caso de la Real Señera), con dos únicas excepciones: estando en presencia del rey de España o de la sagrada forma consagrada en la eucaristía.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML