Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5035, del 24-06-2005 (2005/6729)

RESOLUCIÓ de 31 de maig de 2005, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual es modifica parcialment l'annex de la Resolució de 30 de març de 2005, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural immaterial, a favor del Tribunal de les Aigües de València.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5035

Data del DOGV
:   24-06-2005

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2005/6729

CVE


Data del document
:   31-05-2005

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Anàlisi jurídica

 Descriptors 

:   * [Tribunal de Les Aigües](javascript:void(0))
    * [València](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [cultura popular](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 31 de maig de 2005, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual es modifica parcialment l'annex de la Resolució de 30 de març de 2005, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural immaterial, a favor del Tribunal de les Aigües de València. [2005/6729]
  
Vista la resolució de 30 de març de 2005, d'esta direcció general, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural immaterial, a favor del Tribunal de les Aigües de València, i que va ser objecte de publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Vist l'informe tècnic elaborat pels servicis tècnics d'esta direcció general que desenvolupa, per a la seua millor descripció, l'apartat de l'annex corresponent al valor etnològic del Tribunal.
  
Atés-se oportuna l'esmentada incorporació, es modifica parcialment l'annex de la mencionada resolució, i queda substituït l'epígraf relatiu al ?Valor etnològic- per la redacció que a continuació es transcriu:
  
?Valor etnològic
  
El Tribunal de les Aigües representa l'epítom d'una sàvia i mil·lenària cultura de l'aigua que troba les seues arrels en les cultures hidràuliques del Pròxim Orient i nord d'Àfrica de l'antiguitat: la cultura de l'aigua de l'al-Andalus, de l'Espanya musulmana.
  
Els nous pobladors araboberbers van portar a la península Ibèrica un amplíssim bagatge de coneixements quant a la gestió racional de l'aigua, desenvolupat al llarg dels segles en el cinturó de terres àrides que s'estén des de la vall de l'Indus fins a l'Atles marroquí.
  
Al-Andalus es va constituir en el naixement de les dites tradicions. Cada poble, cada ciutat, va desenvolupar nous i complexos sistemes hidràulics, orientats al regadiu, l'artesanat, els usos industrials i urbans, perfectament adaptats a les circumstàncies climàtiques i geològiques locals, i als diferents requeriments hídrics i labors de la terra propis de l'amplíssima gamma de cultius generalitzada per la ?revolució agrícola àrab?.
  
L'empremta tribal dels nous grups de pobladors, depositaris d'una llarga tradició igualitària i cooperativa, va ajudar de manera determinant la constitució dels nous sistemes de regadiu, dissenyats, construïts i mantinguts per un esforç mancomunat. No en va, la séquia de Favara porta el nom d'una de les tribus més rellevants del Magrib, la tribu Hawwara.
  
Sobre les restes de l'herència hidràulica romana, desarticulada per la llarga crisi dels segles altomedievals, la nova societat andalusí va dissenyar i va establir entre els segles viii i xi uns nous paisatges que van transformar profundament el territori rural valencià: les hortes. Entre estes, la famosa horta de València, construïda a partir de les séquies mare que naixen de huit assuts sobre el riu Túria: el de la reial séquia de Moncada, i els de Quart-Benàger i Faitanar, Tormos, Mislata, Mestalla, Rascanya, Favara i Rovella, que alimenten els regadius sotmesos a la jurisdicció del Tribunal de les Aigües.
  
El manteniment de la xarxa de séquies de l'Horta, molt semblant, d'acord amb Thomas F. Glick, al de l'horta (Ghuta) de Damasc, se sustentava en un sistema igualitari i cooperatiu de treball i retribucions. Per a rebre l'aigua a què la seua heretat tenia dret, cada membre de la comunitat havia de realitzar la seua aportació particular al manteniment del sistema, mantenint en condicions la porció de séquia tocant al seu predi, i abonant a la comunitat el cànon de sequiatge i les derrames extraordinàries que atenien les despeses necessàries (com ara la neteja del tram inicial de la séquia mare on no hi havia regants per mitjà de la contractació de mà d'obra externa a la comunitat, quan estos treballs no es duien a terme per mitjà del treball col·lectiu directe dels comuners).
  
L'igualitarisme i la solidaritat implícits en la construcció i el manteniment del sistema hidràulic es traslladaven, igualment, al sistema de govern de les comunitats de regants. Els grans regadius de l'horta andalusí de València constituïen democràcies hidràuliques autogestionades, sobiranes quant a la determinació de les qüestions que les afectaven, que triaven els seus responsables d'entre els llauradors més respectats.
  
Este és el tret historicoantropològic que més singularitza el Tribunal de les Aigües, que l'identifica com a herència viva del sistema andalusí del govern de les aigües: les comunitats de regants del Tribunal no estan subjectes a cap autoritat civil externa, quant a la resolució dels seus conflictes ni quant a l'elecció dels seus càrrecs responsables. Així, mentres que en altres territoris valencians la conquista cristiana va suposar una clara intromissió del poder civil en les comunitats de regants (per mitjà de la imposició de sequiers o sobresequiers triats i pagats per l'autoritat reial o municipal), a la Vega de València es va mantindre en estat primari l'organització de les comunitats de regants, de la mateixa manera que es va assumir íntegra la xarxa de séquies.
  
Els nous pobladors cristians, antecedent històric, per llengua i cultura, dels actuals llauradors de l'Horta també van heretar dels seus predecessors andalusins un subtil corpus de saviesa hidràulica i agronòmica, que els ha permés afrontar i resoldre les més greus situacions de crisi a l'Horta (per sequeres, excés de pluges o inundacions), i així determinar les labors més adequades per a l'ús responsable de l'aigua, de manera que no es perdera una gota d'aigua en els moments més necessaris. No en va, l'establiment de repartiments per tanda de reg nocturn o l'obligació de fer cavallons a la parcel·la que ha de ser regada, han constituït determinacions recurrents de la junta dels síndics, l'incompliment de la qual ha motivat nombroses causes resoltes pel Tribunal.
  
Els síndics del Tribunal de les Aigües són, doncs, depositaris d'un corpus de coneixements i d'unes pautes de sociabilitat exemplars, transmesos de manera oral i empírica de generació en generació, per damunt dels avatars de la història, i constituïxen la prova vivent de la capacitat dels grups humans per a organitzar de manera democràtica sistemes tecnològics complexos i extensos des de la base social, per mitjà de l'esforç solidari i mancomunat.-
  
València, 31 de maig de 2005.- El director general de Patrimoni Cultural Valencià: Manuel Muñoz Ibáñez



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5035, del 24-06-2005 (2005/6729)

RESOLUCIÓN de 31 de mayo de 2005 de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se modifica parcialmente el anexo de la Resolución de 30 de marzo de 2005, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial, a favor del Tribunal de las Aguas de Valencia.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5035

Fecha DOGV
:   24-06-2005

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2005/6729

CVE


Fecha del documento
:   31-05-2005

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Análisis jurídico

 Descriptores 

:   * [Tribunal de Las Aguas](javascript:void(0))
    * [València](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [cultura popular](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 31 de mayo de 2005 de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se modifica parcialmente el anexo de la Resolución de 30 de marzo de 2005, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial, a favor del Tribunal de las Aguas de Valencia. [2005/6729]
  
Vista la resolución de 30 de marzo de 2005, de esta Dirección General, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial, a favor del Tribunal de las Aguas de Valencia, y que fue objeto de publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.
  
Visto el informe técnico elaborado por los servicios técnicos de esta Dirección General que desarrolla, para su mejor descripción, el apartado del Anexo correspondiente al valor etnológico del Tribunal.
  
Considerándose oportuna la citada incorporación, se modifica parcialmente el anexo de la mencionada resolución, quedando sustituido el epígrafe relativo al ?Valor etnológico- por la redacción que a continuación se transcribe:
  
?Valor etnológico
  
El Tribunal de les Aigües representa el epítome de una sabia y milenaria cultura del agua que hunde sus raíces en las culturas hidráulicas del Próximo Oriente y Norte de África de la Antigüedad: la cultura del agua de Al-Andalus, la España musulmana.
  
Los nuevos pobladores arabo-bereberes trajeron consigo a la Península Ibérica un amplísimo bagaje de conocimientos en cuanto a la gestión racional del agua, desarrollado a lo largo de los siglos en el cinturón de tierras áridas que se extiende desde el valle del Indo hasta la el Atlas marroquí.
  
Al-Andalus se constituyó en crisol de dichas tradiciones. Cada pueblo, cada ciudad, desarrolló nuevos y complejos sistemas hidráulicos, orientados al regadío, el artesanado, los usos industriales y urbanos, perfectamente adaptados a las circunstancias climáticas y geológicas locales, y a los diferentes requerimientos hídricos y labores de la tierra propios de la amplísima gama cultivos generalizada por la ?revolución agrícola árabe?.
  
La impronta tribal de los nuevos grupos de pobladores, depositarios de una larga tradición igualitaria y cooperativa, ayudó de forma determinante a la constitución de los nuevos sistemas de regadío, diseñados, construidos y mantenidos por un esfuerzo mancomunado. No en vano, la Acequia de Favara lleva el nombre de uno de las tribus más relevantes del Maghreb, la tribu Hawwara.
  
Sobre los restos de la herencia hidráulica romana, desarticulada por la larga crisis de los siglos altomedievales, la nueva sociedad andalusí diseñó y estableció entre los siglos VIII y XI unos nuevos paisajes que transformaron profundamente el territorio rural valenciano: las huertas. Entre ellas, la afamada Huerta de Valencia, construida a partir de las acequias madre que nacen de ocho azudes sobre el río Turia: el de la Real Acequia de Moncada, y los de Quart-Benàger i Faitanar, Tormos, Mislata, Mestalla, Rascanya, Favara y Rovella, que alimentan los regadíos sometidos a la jurisdicción del Tribunal de les Aigües.
  
El mantenimiento de la red de acequias de la Huerta, muy similar, de acuerdo con Thomas F. Glick, al de la Huerta (Ghuta) de Damasco, se sustentaba en un sistema igualitario y cooperativo de trabajo y retribuciones. Para recibir el agua a la que su heredad tenía derecho, cada miembro de la comunidad debía realizar su aportación particular al mantenimiento del sistema, manteniendo en condiciones la porción de acequia lindante con su predio, y abonando a la comunidad el canon de cequiatge y las derramas extraordinarias con que se hacía frente a los gastos necesarios (como de la limpieza del tramo inicial de la acequia madre donde no había regantes mediante la contratación de mano de obra externa a la comunidad, cuando estos trabajos no se llevaban a cabo mediante el trabajo colectivo directo de los comuneros)
  
El igualitarismo y la solidaridad implícitos en la construcción y el mantenimiento del sistema hidráulico se trasladaban, igualmente, al sistema de gobierno de las comunidades de regantes. Los grandes regadíos de la Huerta andalusí de Valencia constituían democracias hidráulicas autogestionarias, soberanas en cuanto a la determinación de las cuestiones que las afectaban, que elegían a sus responsables de entre los labradores más respetados.
  
Este es el rasgo histórico-antropológico que más singulariza al Tribunal de les Aigües, que lo identifica como herencia viva del sistema andalusí del gobierno de las aguas: las comunidades de regantes del Tribunal no están sujetas a autoridad civil externa alguna en cuanto a la resolución de sus conflictos, ni en cuanto a la elección de sus cargos responsables. Así, mientras que en otros territorios valencianos la conquista cristiana supuso una clara intromisión del poder civil en las comunidades de regantes (mediante la imposición de sequiers o sobresequiers elegidos y pagados por la autoridad real o municipal), en la Vega de Valencia se mantuvo prístina la organización de las comunidades de regantes, de la misma manera que se asumió íntegra la red de acequias.
  
Los nuevos pobladores cristianos, antecendente histórico, por lengua y cultura, de los actuales labradores de la Huerta, también asumieron de sus predecesores andalusíes un sutil corpus de sabiduría hidráulica y agronómica, que les ha permitido afrontar y resolver las más graves situaciones de crisis en la Huerta (por sequías, exceso de lluvias o inundaciones), así determinar las labores más adecuadas para el uso responsable del agua, de forma que no se perdiese una gota de agua en los momentos más necesarios. No en vano, el establecimiento de tandeos con riego nocturno, o la obligación de hacer caballones en la parcela que debe ser regada, han constituido determinaciones recurrentes de la Junta de los síndicos, cuyo incumplimiento ha motivado numerosas causas resueltas por el Tribunal.
  
Los síndicos del Tribunal de les Aigües son, pues, depositarios de un corpus de conocimientos y de unas pautas de sociabilidad ejemplares, transmitidos de forma oral y empírica de generación en generación, por encima de los avatares de la Historia; y constituyen la prueba viviente de la capacidad de los grupos humanos para organizar de forma democrática sistemas tecnológicos complejos y extensos desde la base social, mediante el esfuerzo solidario y mancomunado.-
  
Valencia, 31 de mayo de 2005.- El director general de Patrimonio Cultural Valenciano: Manuel Muñoz Ibáñez



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML