Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5270, del 31-05-2006 (2006/6334)

ORDRE de 9 de maig de 2006 de la Conselleria de Territori i Habitatge, per la qual s'aprova la delimitació parcial del camí ramader Assagador Reial d'Hortolà al seu pas pel terme municipal de Requena (subtram II: des de la Charca de Poyatos fins a la carretera CV-425).
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5270

Data del DOGV
:   31-05-2006

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/6334

CVE


Data del document
:   09-05-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Territori i Habitatge

Tipus de document
:   Ordre

Descriptors 

:   * [Requena](javascript:void(0))
    * [ramat](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [via rural](javascript:void(0))

ORDRE de 9 de maig de 2006 de la Conselleria de Territori i Habitatge, per la qual s'aprova la delimitació parcial del camí ramader Assagador Reial d'Hortolà al seu pas pel terme municipal de Requena (subtram II: des de la Charca de Poyatos fins a la carretera CV-425). [2006/X6334]  
Vist l'expedient de delimitació parcial del camí ramader assagador Reial d'Hortolà al seu pas pel terme municipal de Requena (subtram II: des de la Charca de Poyatos fins a la carretera CV-425) instruït per la Direcció General de Gestió del Medi Natural de la Conselleria de Territori i Habitatge a fi de consolidar el caràcter de domini públic d'aquest.  
Ja que la delimitació parcial s'ajusta a la classificació dels camins ramaders del terme municipal de Requena, aprovada per Ordre ministerial de data 20 d'octubre de 1971, i publicada en el Boletín Oficial del Estado, núm. 275, de 17 de novembre de 1971.  
Ja que en data 23 de desembre de 2002 (BOE de 22.01.03), es va subscriure un conveni entre el Ministeri de Medi Ambient i la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana, per a l'execució del projecte de delimitació, amollonament i senyalització dels camins ramaders del corredor Vall del Cabriol . Albufera de València (ramal meridional) en els termes municipals de Camporrobles, Fuenterrobles, Venta del Moro, Villargordo del Cabriel, Requena, Cortes de Pallás, Yátova, Dos Aguas, Tous, Catadau, Alfarb, Carlet, l'Alcúdia, Algemesí, Guadassuar, Albalat de la Ribera i Sueca.  
Ja que mitjançant una Resolució de 7 de juliol de 2003 de la Conselleria de Territori i Habitatge, es va autoritzar l'inici dels expedients de delimitació dels terrenys dels camins ramaders inclosos en el conveni subscrit en data 23 de desembre de 2002 (BOE de 22.01.03), entre el Ministeri de Medi Ambient i la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat.  
Ja que dins del període d'informació pública a què va ser sotmés l'expedient van ser presentades al·legacions per:  
. Enrique Pérez Navarro  
. Maria Concepción Martínez Carratalá  
. Carmen García Domingo  
. Ajuntament de Requena  
. Angel Delgado Gávila  
. Antonio Sánchez Piera  
. Elvira Domingo Ochando  
. Aurelio Luján Pérez  
. Julio Domingo Ochando  
. Mercedes Fernández Sánchez  
. Ana Parejo García  
. Ernesto García García  
. Amparo Pardo Sáez  
Ja que la Direcció General de Gestió del Medi Natural proposa l'aprovació de la delimitació parcial d'acord amb els termes que figuren en l'expedient.  
Vist l'informe de l'Àrea Jurídica de la Conselleria de Territori i Habitatge.  
Atés que s'han complit en l'expedient els tràmits assenyalats per la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, i la Llei 30/1992, de 26 de novembre, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, reguladora del règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, i la resta de legislació aplicable al cas.  
Atés el que disposa el Decret 8/2004, de 3 de setembre, del president de la Generalitat, per mitjà del qual s'assignen competències a la Presidència i a les conselleries amb competències executives, i en la Llei 14/2003, de 10 d'abril, de patrimoni de la Generalitat Valenciana, correspon a la Conselleria de Territori i Habitatge l'aprovació de la delimitació dels camins ramders, resolc:  
Article 1  
Aprovar la delimitació parcial del camí ramader assagador Reial d'Hortolà al seu pas pel terme municipal de Requena (subtram II: des de la Charca de Poyatos fins a la carretera CV-425), d'acord amb la modificació del traçat aprovada per ordre conjunta de les conselleries d'Economia, Hisenda i Ocupació, i de Territori i Habitatge, de data 19 de desembre de 2005, que conforme amb la proposta de delimitació parcial i plànols que consten en l'expedient, i les característiques de la qual són les següents:  
Longitud delimitada: 16,007 km  
Amplària: 75 m  
Superfície delimitada: 1.200.449 m2  
Article 2  
Estimar parcialment l'al·legació presentada per l'Ajuntament de Requena, en relació amb la concessió d'ocupació temporal per una canonada subterrània per a l'abastiment d'aigua, en una parcel·la de 2.300 m2 al camí ramader al paratge Caseria d'Hortolà i que en la Proposta de delimitació va ser qualificada com a caducada, i s'ha comprovat que efectivament la concessió de referència encara es troba vigent, ja que encara que han transcorregut més de 10 anys des de la seua concessió (1984), aquesta es va autoritzar amb anterioritat a la Llei de 3/1995, de camins ramaders, per un període de 24 anys.  
Article 3  
Desestimar les al·legacions presentades pels motius que s'indiquen a continuació:  
. Mercedes Fernández Sánchez, que actua juntament amb el seu espòs Ángel García Benacloig, manifesta que el camí ramader que discorre per les parcel·les 099/207, 099/208, 099/227 i 099/228 és una sendera segons el Mapa Topogràfic Nacional i segons les escriptures de propietat. També considera que no poden tindre's en compte per a traçar el camí ramader, els trams amb terreny de muntanya que així apareixen en les fotos del vol americà i posteriorment no s'han romput. Així mateix, manifesta que els camins ramaders són servituds de pas que no han renovat el seu contracte atesa la no-necessitat per al pas de ramats en l'actualitat i que per les seues parcel·les ha pagat els impostos corresponents.  
. Julio Domingo Ochando manifesta que el camí ramader que discorre per la parcel·la 093/146 ha desaparegut per falta d'ús. Així mateix, manifesta que la parcel·la estava com està actualment en el moment de la seua herència i que posseïx escriptures d'aquesta inscrites en el Registre de la Propietat.  
. Ernesto García García, Carmen García Domingo i Enrique Pérez Navarro manifesten que si hi ha un camí ramader en els paratges pròxims a Los Pedrones és una sendera tal com apareix anomenada en diferents plànols i en la declaració jurada que aporten, realitzada juntament amb diversos propietaris més. Així mateix, declaren que han estat pagant l'impost sobre béns immobles i antigament la contribució rústica per les terres que cultiven de la seua propietat, inscrits els títols en el Registre de la Propietat.  
. Elvira Domingo Ochando, Antonio Sánchez Piera i Ángel Delgado Gávila manifesten que si hi ha una camí ramader en els paratges pròxims a Los Pedrones, és una sendera tal com apareix anomenada en diferents plànols, en els quals apareixen les seues parcel·les com tocant a la sendera. Així mateix, declara que han estat pagant l'impost sobre béns immobles i antigament la contribució rústica per les terres que cultiven de la seua propietat, inscrits els títols en el Registre de la Propietat. A més, manifesten que la zona delimitada no és la correcta i que no hi ha cap document que demostre el pas de la sendera.  
. María Concepción Martínez Carratalá sol·licita que conforme a l'Ordre ministerial que classifica el camí ramader objecte de la delimitació, en la qual es considera excessiu que s'accepte una reducció d'amplària a 35 metres.  
. L'Ajuntament de Requena manifesta la necessitat que els camins que travessen o discorren pel camí ramader han de continuar tenint accés, i que alguns d'aquests camins han sigut assignats a particulars quan potser la seua titularitat siga pública i fins i tot del mateix Ajuntament.  
. Aurelio Luján Pérez, en representació del seu fill José Luís Luján Ochando, manifesta que el camí ramader que discorre pel paratge, on es troba la parcel·la del seu fill, és una sendera. Que segons el traçat proposat en la delimitació la superfície ocupada pel camí ramader és major en la seua parcel·la que en la del veí de davant. Així mateix, manifesta que la parcel·la estava com està actualment en el moment de la seua compra i que posseïx escriptures d'aquesta inscrites en el Registre de la Propietat.  
. Amparo Pardo Sáez manifesta que ha de revisar-se la delimitació del camí ramader al pas per la parcel·la 096/80 en el paratge conegut com Florante perquè li siga tornat el terreny considerat en la Proposta de delimitació com pertanyent al camí ramader, ja que creu que els mollons que es troben en la zona indiquen el centre del camí ramader.  
. Ana Parejo García, que actua en representació d'Eladio Herrero Luján, manifesta que les finques de la seua possessió van ser adquirides lliures de tota càrrega i que la qualificació com a demanial dels camins ramaders reconeguts posteriorment per l'ordenament, no és títol suficient per a practicar la delimitació. Manifesta així mateix que, el suposat assagador és una sendera i en el cas hipotètic que existiren els esmentats camins ramaders considerats de domini públic, s'hauria produït la desafectació tàcita d'aquests, i la posterior adquisició per prescripció d'aquests a favor dels particulars. També exposa que en l'actualitat la delimitació no té utilitat pràctica ja que la transhumància ha desaparegut. Finalment manifesta que per les finques de la seua propietat, la titularitat de les quals ha reconegut l'Estat, amb el pagament de la Contribució Territorial Rústica de tota la superfície, ha pagat regularment els impostos que li corresponen com a bé immoble.  
Quant a les al·legacions formulades en la fase d'exposició pública respecte que el camí ramader siga una sendera i no un assagador, la seua possible desaparició per falta d'ús i la seua naturalesa com a servitud han de desestimar-se perquè encara que la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, reconeix en la seua exposició de motius que la desaparició de l'ús ramader dels camins ramaders pot portar a la creença errònia que aquelles vies o part d'aquestes que no es consideren útils des de l'estricta perspectiva del trànsit ramader o de les comunicacions agràries són susceptibles d'alienació, la dita Llei 3/1995 en l'art. 2 establix que els camins ramaders són béns de domini públic de les comunitats autònomes i, en conseqüència, inalienables, imprescriptibles i inembargables, no són per tant, servituds de pas que necessiten cap contracte.  
Tenint en compte el que establix l'art. 8.1 de la Llei 3/1995, la finalitat de la delimitació és la definició dels límits dels camins ramaders de conformitat amb el que establix l'acte de la classificació. Aquesta classificació es va establir en l'Ordre ministerial de data de 20 d'octubre de 1971, que aprova el Projecte de classificació de camins ramaders del terme municipal de Requena, establint l'amplària de l'assagador Reial d'Hortolà en 75,22 metres. Així mateix, en l'art. 4.1 de la Llei 3/1995, es definixen els assagadors com aquelles vies l'amplària de les quals no excedisca dels 75 metres. Per tant, la delimitació s'ha realitzat segons dret no procedint en aquesta la regularització d'amplàries, ja que és objecte d'això un expedient a banda.  
Respecte al fet que s'hagen pagat per les parcel·les, afectades per la delimitació, impostos per béns immobles, la contribució rústica o impostos relacionats amb la transmissió patrimonial, cal dir que tot això es realitza segons les dades que es troben en el Cadastre Immobiliari, que és un registre administratiu dependent del Ministeri d'Hisenda en què es descriuen els béns immobles rústics, urbans i de característiques especials tal com es definixen en el Reial decret legislatiu 1/2004, de 5 de març, pel qual s'aprova el text refós de la Llei del cadastre immobiliari (BOE de 8 de març de 2004), és a dir tracta de l'inventari de la riquesa territorial i no dóna fe del domini i la resta de drets reals immobiliaris. Així mateix, l'extensió d'una finca en el cadastre no és prova, conforme a dret, de la realitat de la seua cabuda. De fet, és habitual que apareguen parcel·les cadastrals a nom de desconeguts, o basades en l'aparença física, sense cap investigació sobre la seua configuració jurídica.  
Quant a l'existència de títols registrals, cal ressenyar que la inscripció registral d'una finca dóna fe de la titularitat jurídica real sobre aquesta i la seua funció és donar seguretat al trànsit jurídic immobiliari, no pot existir una representació gràfica del domini diferent de l'objecte del domini en si. És a dir, l'objecte del Registre de la Propietat no és la finca registrada sinó el domini o els drets reals constituïts sobre aquesta. Respecte a açò, la descripció que de les finques registrals es fa en el foli registral procedix de la declaració del titular registral, en conseqüència la determinació gràfica del domini depén, en última instància, de la voluntat de l'amo de la finca. De fet, aquesta grafia és una operació jurídica de qualificació per part del registrador i no una operació tecnicotopogràfica. La determinació gràfica del domini registral no oferix en cap cas detall de la localització geogràfica exacta en què es troba la finca en qüestió, sinó que pretén la identificació de la finca registral, de la porció de terreny delimitada per un domini; no pretén la descripció exhaustiva d'aquesta.  
D'altra banda, tenint en compte el que establix l'art. 8.3 de la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, la delimitació aprovada declara la possessió i la titularitat demanial a favor de la Comunitat Autònoma, i no poden prevaldre les inscripcions del Registre de la Propietat davant de la naturalesa demanial dels béns delimitats. A més l'art. 8.4 de la mateixa llei assenyala que la Resolució d'aprovació de la delimitació serà títol suficient per a rectificar situacions jurídiques registrals contradictòries amb la delimitació. Tot això sense oblidar el caràcter de domini públic del que gaudixen els camins ramaders, establit en l'art. 2 de la Llei 3/1995, de 23 de març, que establix que els camins ramaders són béns de domini públic de les comunitats autònomes i, en conseqüència, inalienables, imprescriptibles i inembargables.  
Respecte a la determinació del traçat en aquelles zones de muntanya existents en el vol americà entre els anys 1956-57 i que posteriorment no han sigut rompudes, cal dir que el traçat del camí ramader presentat en la Proposta de delimitació s'ha determinat després d'un minuciós estudi de tota la documentació i plànols existents relatius a aquest, juntament amb el projecte de classificació, estant tot això relacionat en l'ampli fons documental. D'entre tota aquesta documentació, les fotografies aèries realitzades en els anys 1956-57 han sigut de gran valor, però no determinants per si soles, en tots els casos és un element més de la investigació historicoadministrativa realitzada.  
Amb referència a la qüestió relativa que en les escriptures s'especifique el límit d'una parcel·la amb un camí ramader, ni prejutja ni condiciona l'extensió ni l'amplària d'aquesta.  
En relació amb una possible desafectació de terrenys de camí ramader, cal ressenyar que segons l'art. 10 de la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, les comunitats autònomes poden desafectar del domini públic els terrenys de camins ramaders que no siguen adequats per al trànsit del ramat ni siguen susceptibles dels usos compatibles i complementaris a què es referix el títol II d'aquesta llei. Els terrenys ja desafectats o que d'ara endavant es desafecten tindran la condició de béns patrimonials de les comunitats autònomes i en la seua destinació prevaldrà l'interés públic i social.  
Sobre l'al·legació d'Ana Parejo García respecte que la qualificació com a demanials dels camins ramaders no és títol suficient per a practicar la delimitació, cal dir que segons l'art. 5 de l'abans esmentada Llei 3/1995, són béns de domini públic de les comunitats autònomes, i correspon a aquestes la delimitació dels camins ramaders.  
En referència a l'al·legació presentada per Amparo Pardo Sáez, tenint en compte el caràcter de domini públic del qual gaudixen els camins ramaders, i, havent-se realitzat per a l'elaboració de la Proposta de delimitació del camí ramader denominada assagador Reial d'Hortolà, un exhaustiu estudi de tota la documentació existent relativa a aquest camí ramader així com el seu reconeixement en camp, es desprén de tot això el traçat grafiat en la Proposta de delimitació, i no queda constància definitòria que els mollons referits per l'al·legant vulguen marcar el centre de l'assagador i no un dels límits laterals. És més, aquests mollons no pertanyen a cap procediment de delimitació sinó que són mollons col·locats per particulars i per això no tenen tota la validesa jurídica a l'efecte de la delimitació.  
En referència a l'al·legació presentada per l'Ajuntament de Requena, la delimitació del camí ramader no implica de cap manera que es limitarà o restringirà l'accés als camins que travessen o discorren per aquesta. Segons disposa l'art. 16 de la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, sobre usos compatibles, tenen aquesta consideració aquells usos tradicionals que són de caràcter agrícola i no tenen la naturalesa jurídica de l'ocupació i puguen exercitar-se en harmonia amb el trànsit ramader. De manera que les comunicacions rurals i, en particular, el desplaçament de vehicles i maquinària agrícola hauran de respectar la prioritat del pas dels ramats, i evitar la desviació d'aquests o la interrupció prolongada de la seua marxa.  
L'assignació dels camins a particulars respon a la titularitat cadastral d'aquests. S'ha exclòs de la relació d'intrusions aquells que pertanyen a la parcel·la cadastral grafiada com a camí ramader, per ser intrínsecs a aquesta, excepte actuacions no autoritzades sobre aquest, com els asfaltats. En cas que la informació cadastral no siga correcta, l'interessat és el que ha d'aportar la documentació pertinent per a poder realitzar la modificació que procedisca en cada cas.  
En referència a l'al·legació presentada per María Concepción Martínez Carratalá, la consideració com a excessiva d'un camí ramader en l'Ordre Ministerial que aprova la classificació d'aquest, no implica la desafectació d'aqueix terreny que ha de ser objecte d'un procediment de desafectació. Segons l'art. 10 de la Llei 3/1995, de 23 de març, de camins ramaders, les comunitats autònomes poden desafectar del domini públic els terrenys de camins ramaders que no siguen adequats per al trànsit del ramat ni siguen susceptibles dels usos compatibles i complementaris a què es referix el títol II d'aquesta llei. Els terrenys ja desafectats o que d'ara endavant es desafecten tenen la condició de béns patrimonials de les comunitats autònomes i en la seua destinació prevaldrà l'interés públic i social.  
Finalment, en referència a les consideracions relatives a la disconformitat amb el traçat del camí ramader, cal reiterar que la delimitació s'ha ajustat a l'acte de la classificació i la determinació concreta del recorregut de l'assagador Reial d'Hortolà que es justifica tècnicament perquè s'ha realitzat consultant tota la documentació existent i contrastant-la amb els testimonis orals aportats i els antecedents obrants.   
Article 4  
Que es cancel·le totalment o parcialment totes les inscripcions registrals que siguen contradictòries amb la delimitació.  
Article 5  
Iniciar la pràctica d'amollonament del camí ramader assagador Reial d'Hortolà al seu pas pel terme municipal de Requena (subtram II: des de la Charca de Poyatos fins a la carretera CV-425), d'acord amb el conveni subscrit en data de 23 de desembre de 2002 (BOE de 22.01.03), entre el Ministeri de Medi Ambient i la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana, per a l'execució del projecte de delimitació, amollonament i senyalització dels camins ramaders del corredor Vall del Cabriol . Albufera de València (ramal meridional) en els termes municipals de Camporrobles, Fuenterrobles, Venta del Moro, Villargordo del Cabriel, Requena, Cortes de Pallás, Yátova, Dos Aguas, Tous, Catadau, Alfarb, Carlet, l'Alcúdia, Algemesí, Guadassuar, Albalat de la Ribera i Sueca.  
Contra aquesta ordre, que esgota la via administrativa, pot interposar-se recurs potestatiu de reposició en el termini d'un mes, comptador des de l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, davant el conseller de Territori i Habitatge, o ser impugnat directament davant l'ordre jurisdiccional contenciosa administrativa (art. 116 de la Llei 30/1992, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú) sense perjudici que els interessats puguen interposar qualsevol altre recurs que estimen procedent.  
València, 9 de maig de 2006  
El conseller de Territori i Habitatge,  
RAFAEL BLASCO CASTANY



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5270, del 31-05-2006 (2006/6334)

ORDEN de 9 de mayo de 2006 de la Conselleria de Territorio y Vivienda, por la que se aprueba el deslinde parcial de la vía pecuaria Cañada Real de Hortolá a su paso por el término municipal de Requena (subtramo II: desde la charca de Poyatos hasta la carretera CV-425).
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5270

Fecha DOGV
:   31-05-2006

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2006/6334

CVE


Fecha del documento
:   09-05-2006

Organismo emisor
:   Conselleria de Territorio y Vivienda

Tipo de documento
:   Orden

Descriptores 

:   * [Requena](javascript:void(0))
    * [ganado](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [vía rural](javascript:void(0))

ORDEN de 9 de mayo de 2006 de la Conselleria de Territorio y Vivienda, por la que se aprueba el deslinde parcial de la vía pecuaria Cañada Real de Hortolá a su paso por el término municipal de Requena (subtramo II: desde la charca de Poyatos hasta la carretera CV-425). [2006/X6334]  
Visto el expediente de deslinde parcial de la vía pecuaria Cañada Real de Hortolá a su paso por el término municipal de Requena (subtramo II: desde la Charca de Poyatos hasta la carretera CV-425) instruido por la Dirección General de Gestión del Medio Natural de la Conselleria de Territorio y Vivienda con el fin de consolidar el carácter de dominio público de las mismas.  
Resultando que el deslinde parcial se ajusta a la Clasificación de las Vías Pecuarias del término municipal de Requena, aprobada por Orden Ministerial de fecha 20 de octubre de 1971, y publicada en el Boletín Oficial del Estado, núm. 275, de 17 de noviembre de 1971.  
Resultando que en fecha 23 de diciembre de 2002 (BOE de 22.01.03), se suscribió convenio entre el Ministerio de Medio Ambiente y la Consejería de Medio Ambiente de la Generalitat Valenciana, para la ejecución del proyecto de deslinde, amojonamiento y señalización de las vías pecuarias del Corredor Valle del Cabriel . Albufera de Valencia (Ramal Meridional) en los términos municipales de Camporrobles, Fuenterrobles, Venta del Moro, Villargordo del Cabriel, Requena, Cortes de Pallás, Yátova, Dos Aguas, Tous, Catadau, Alfarp, Carlet, L'Alcúdia, Algemesí, Guadassuar, Albalat de la Ribera y Sueca.  
Resultando que mediante Resolución de 7 de julio de 2003 de la Conselleria de Territorio y Vivienda, se autorizó el inicio de los expedientes de deslinde de los terrenos de las vías pecuarias incluidas en el convenio suscrito en fecha 23 de diciembre de 2002 (BOE de 22.01.03), entre el Ministerio de Medio Ambiente y la Consejería de Medio Ambiente de la Generalitat.  
Resultando que dentro del periodo de información pública a que fue sometido el expediente fueron presentadas alegaciones por:  
. Enrique Pérez Navarro  
. Maria Concepción Martínez Carratalá  
. Carmen García Domingo  
. Ayuntamiento de Requena  
. Angel Delgado Gávila  
. Antonio Sánchez Piera  
. Elvira Domingo Ochando  
. Aurelio Luján Pérez  
. Julio Domingo Ochando  
. Mercedes Fernández Sánchez  
. Ana Parejo García  
. Ernesto García García  
. Amparo Pardo Sáez  
Resultando que por la Dirección General de Gestión del Medio Natural se propone la aprobación del deslinde parcial de acuerdo con los términos que figuran en el expediente.  
Visto el informe del Área Jurídica de la Conselleria de Territorio y Vivienda.  
Considerando que se han cumplido en el expediente los trámites señalados por la Ley 3/1995, de 23 de marzo, de Vías Pecuarias, y la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, modificada por la Ley 4/1999, de 13 de enero, reguladora del Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, y demás legislación aplicable al caso.  
Considerando lo dispuesto en el Decreto 8/2004, de 3 de septiembre, del Presidente de la Generalitat, mediante el cual se asignan competencias a la Presidencia y a las Conselleria con competencias ejecutivas, y en la Ley 14/2003, de 10 de abril, de Patrimonio de la Generalitat Valenciana, corresponde a la Conselleria de Territorio y Vivienda la aprobación del deslinde de las vías pecuarias, resuelvo:  
Artículo 1  
Aprobar el deslinde parcial de la vía pecuaria Cañada Real de Hortolá a su paso por el término municipal de Requena (subtramo II: desde la Charca de Poyatos hasta la carretera CV-425), de acuerdo con la Modificación de Trazado aprobada por Orden Conjunta de las Consellerias de Economía, Hacienda y Empleo, y de Territorio y Vivienda, de fecha 19 de diciembre de 2005, que concuerda con la propuesta de deslinde parcial y planos que constan en el expediente, y cuyas características son las siguientes:  
Longitud deslindada: 16,007 km  
Anchura: 75 m  
Superficie deslindada: 1.200.449 m2  
Artículo 2  
Estimar parcialmente la alegación presentada por el Ayuntamiento de Requena, en relación a concesión de ocupación temporal por tubería subterránea para abastecimiento de agua, en parcela de 2.300 m2 en vía pecuaria en Paraje Casería de Hortolá y que en la Propuesta de Deslinde fue calificada como caducada, habiéndose comprobado que efectivamente la concesión de referencia aún se encuentra vigente, ya que aunque han transcurrido más de 10 años desde su concesión (1.984), la misma se autorizó con anterioridad a la Ley de 3/1995, de Vías Pecuarias, por un periodo de 24 años.  
Artículo 3  
Desestimar las alegaciones presentadas por los motivos que se indican a continuación:  
. Mercedes Fernández Sánchez, actuando junto a su esposo Ángel García Benacloig, manifiesta que la vía pecuaria que discurre por las parcelas 099/207, 099/208, 099/227 y 099/228, es una vereda según el Mapa Topográfico Nacional y según las escrituras de propiedad. También considera que no pueden tenerse en cuenta para trazar la vía pecuaria, los tramos con terreno de monte que así aparecen en las fotos del vuelo americano y posteriormente no se han roturado. Asimismo, manifiesta que las vías pecuarias son servidumbres de paso que no han renovado su contrato dada la no necesidad para el paso de ganados en la actualidad y que por sus parcelas ha pagado los impuestos correspondientes.  
.Julio Domingo Ochando, manifiesta que la vía pecuaria que discurre por la parcela 093/146 ha desaparecido por falta de uso. Así mismo, manifiesta que la parcela estaba como está actualmente en el momento de su herencia y que posee escrituras de la misma inscritas en el Registro de la Propiedad.  
. Ernesto García García, Carmen García Domingo y Enrique Pérez Navarro manifiestan que si existe una vía pecuaria en los parajes próximos a Los Pedrones es una vereda tal y como aparece nombrada en diferentes planos y en la declaración jurada que aportan, realizada junto a varios propietarios más. Así mismo, declaran que han estado pagando el impuesto sobre bienes inmuebles y antiguamente la contribución rústica por las tierras que cultivan de su propiedad, inscritos los títulos en el Registro de la Propiedad.  
. Elvira Domingo Ochando, Antonio Sánchez Piera y Ángel Delgado Gávila manifiestan que si existe una vía pecuaria en los parajes próximos a Los Pedrones, es una vereda tal y como aparece nombrada en diferentes planos, en los que aparecen sus parcelas como lindantes con vereda. Así mismo, declara que han estado pagando el impuesto sobre bienes inmuebles y antiguamente la contribución rústica por las tierras que cultivan de su propiedad, inscritos los títulos en el Registro de la Propiedad. Además, manifiestan que la zona deslindada no es la correcta y que no existe documento alguno que demuestre el paso de la vereda.  
. María Concepción Martínez Carratalá, solicita que conforme a la Orden Ministerial que clasifica la vía pecuaria objeto del deslinde, en la cuál se considera excesiva, se acepte una reducción de ancho a 35 metros.  
. El Ayuntamiento de Requena, manifiesta la necesidad de que los caminos que atraviesan o discurren por la vía pecuaria deben seguir teniendo acceso, y que algunos de estos caminos han sido asignados a particulares en cuanto puede que su titularidad sea pública e incluso del mismo Ayuntamiento.  
. Aurelio Luján Pérez, en representación de su hijo José Luis Luján Ochando, manifiesta que la vía pecuaria que discurre por el paraje donde se encuentra la parcela de su hijo, es una vereda. Que según el trazado propuesto en el deslinde, la superficie ocupada por la vía pecuaria es mayor en su parcela que en la del vecino de enfrente. Así mismo, manifiesta que la parcela estaba como está actualmente, en el momento de su compra y que posee escrituras de la misma inscritas en el Registro de la Propiedad.  
. Amparo Pardo Sáez manifiesta que debe revisarse el deslinde de la vía pecuaria al paso por la parcela 096/80 en el paraje conocido como Florante para que le sea devuelto el terreno considerado en la Propuesta de Deslinde como perteneciente a la vía pecuaria, ya que cree que los mojones que se encuentran en la zona indican el centro de la vía pecuaria.  
. Ana Parejo García, actuando en representación de Eladio Herrero Luján, manifiesta que las fincas de su posesión fueron adquiridas libres de toda carga y que la calificación como demanial de las vías pecuarias reconocidas posteriormente por el ordenamiento, no es título suficiente para practicar el deslinde. Manifiesta, asimismo, que la supuesta cañada es una vereda y en el caso hipotético de que existieran dichas vías pecuarias consideradas de dominio público, se habría producido la desafectación tácita de las mismas, y la posterior adquisición por prescripción de las mismas a favor de los particulares. También expone que en la actualidad el deslinde carece de utilidad práctica ya que la trashumancia ha desaparecido. Finalmente manifiesta que por las fincas de su propiedad, cuya titularidad ha reconocido el Estado, con el pago de la Contribución Territorial Rústica de toda la superficie, ha pagado regularmente los impuestos que le corresponden como bien inmueble.  
En cuanto a las alegaciones formuladas en la fase de exposición pública respecto a que la vía pecuaria sea una vereda y no una cañada, su posible desaparición por falta de uso y su naturaleza como servidumbre, deben desestimarse por que aunque la Ley 3/95, de 23 de marzo de Visa Pecuarias, reconoce en su Exposición de Motivos que la desaparición del uso ganadero de las vías pecuarias puede llevar a la creencia errónea de que aquellas vías o parte de las mismas que no se consideren útiles desde la estricta perspectiva del tránsito ganadero o de las comunicaciones agrarias son susceptibles de enajenación, dicha Ley 3/95 en su art. 2 establece que las vías pecuarias son bienes de dominio público de las Comunidades Autónomas y, en consecuencia, inalienables, imprescriptibles e inembargables, no siendo por tanto, servidumbres de paso que necesiten de contrato alguno.  
Teniendo en cuenta lo establecido en el art. 8.1 de la Ley 3/95, la finalidad del deslinde es la definición de los límites de las vías pecuarias de conformidad con lo establecido en el acto de la clasificación. Dicha clasificación se estableció en la Orden Ministerial de fecha de 20 de octubre de 1971, que aprueba el Proyecto de Clasificación de Vías Pecuarias del Término Municipal de Requena, estableciendo la anchura de la Cañada Real de Hortolá en 75,22 metros. Asimismo, en el art. 4.1 de la Ley 3/95, se definen las cañadas como aquellas vías cuya anchura no exceda de los 75 metros. Por tanto, el deslinde se ha realizado según Derecho no procediendo en él la regularización de anchuras, siendo objeto de ello un expediente aparte.  
Respecto al hecho de que se hallan pagado por las parcelas afectadas por el deslinde, impuestos por bienes inmuebles, la contribución rústica o impuestos relacionados con la transmisión patrimonial, hay que decir que todo ello se realiza según los datos que se encuentran en el Catastro Inmobiliario, que es un registro administrativo dependiente del Ministerio de Hacienda en el que se describen los bienes inmuebles rústicos, urbanos y de características especiales tal y como se definen en el Real Decreto Legislativo 1/2.004, de 5 de marzo, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Catastro inmobiliario (BOE 8 de marzo de 2004), es decir trata del inventario de la riqueza territorial y no da fe del dominio y demás derechos reales inmobiliarios. Así mismo, la extensión de una finca en Catastro no es prueba, conforme a derecho, de la realidad de su cabida. De hecho, es habitual que aparezcan parcelas catastrales a nombre de desconocidos, o basadas en la apariencia física, sin investigación alguna acerca de su configuración jurídica.  
En cuanto a la existencia de títulos registrales, cabe reseñar que la inscripción registral de una finca da fe de la titularidad jurídico real sobre la misma y su función es dar seguridad al tráfico jurídico inmobiliario, no pudiendo existir una representación gráfica del dominio diferente del objeto del dominio en sí. Es decir, el objeto del registro de la propiedad no es la finca registrada sino el dominio o los derechos reales constituidos sobre ella. Respecto a esto, la descripción que de las fincas registrales se hace en el folio registral procede de la declaración del titular registral, en consecuencia la determinación gráfica del dominio depende, en última instancia, de la voluntad del dueño de la finca. De hecho, esta grafía es una operación jurídica de calificación por parte del registrador y no una operación técnico-topográfica. La determinación gráfica del dominio registral no ofrece en ningún caso detalle de la localización geográfica exacta en la que se encuentra la finca en cuestión, sino que pretende la identificación de la finca registral, de la porción de terreno delimitada por un dominio; no pretende la descripción exhaustiva de la misma.  
Por otra parte, teniendo en cuenta lo establecido en el art. 8.3 de la Ley 3/95 de 23 de marzo, de Vías Pecuarias, el deslinde aprobado declara posesión y titularidad demanial a favor de la Comunidad Autónoma, no pudiendo prevalecer las inscripciones del Registro de la Propiedad frente a la naturaleza demanial de los bienes deslindados. Además el art. 8.4 de la misma Ley, señala que la Resolución de aprobación del deslinde será título suficiente para rectificar situaciones jurídicas registrales contradictorias con el deslinde. Todo ello sin olvidar el carácter de dominio público del que gozan las vías pecuarias, establecido en el art. 2 de la Ley 3/95 de 23 de marzo, que establece que las vías pecuarias son bienes de dominio público de las Comunidades Autónomas y, en consecuencia, inalienables, imprescriptibles e inembargables.  
Respecto a la determinación del trazado en aquellas zonas de monte existentes en el vuelo americano entre los años 1956-57 y que posteriormente no han sido roturadas, hay que decir que el trazado de la vía pecuaria presentado en la Propuesta de Deslinde se ha determinado después de un minucioso estudio de toda la documentación y planos existentes relativos a la misma, junto al proyecto de clasificación, estando todo ello relacionado en el amplio Fondo Documental. De entre toda esta documentación, las fotografías aéreas realizadas en los años 1956-57, han sido de gran valor, pero no determinantes por si solas, siendo en todos los casos un elemento más de la investigación histórico-administrativa realizada.  
Con referencia a la cuestión relativa a que en las escrituras se especifique el linde de una parcela con una vía pecuaria, ni prejuzga ni condiciona la extensión ni la anchura de ésta.  
En relación a una posible desafectación de terrenos de vía pecuaria, cabe reseñar que según el art. 10 de la Ley 3/95 de 23 de marzo, de Vías Pecuarias, las Comunidades Autónomas, pueden desafectar del dominio público los terrenos de vías pecuarias que no sean adecuados para el tránsito del ganado ni sean susceptibles de los usos compatibles y complementarios a que se refiere el Título II de esta Ley. Los terrenos ya desafectados o que en lo sucesivo se desafecten tendrán la condición de bienes patrimoniales de las Comunidades Autónomas y en su destino prevalecerá el interés público y social.  
Sobre la alegación de Ana Parejo García respecto a que la calificación como demaniales de las vías pecuarias no es título suficiente para practicar el deslinde, hay que decir que según el art. 5 de la antes citada Ley 3/95, siendo bienes de dominio público de las Comunidades Autónomas, corresponde a éstas el deslinde de las vías pecuarias.   
En referencia a la alegación presentada por Amparo Pardo Sáez, teniendo en cuenta el carácter de dominio público del que gozan las vías pecuarias, y, habiéndose realizado para la elaboración de la Propuesta de Deslinde de la vía pecuaria denominada Cañada Real de Hortolá, un exhaustivo estudio de toda la documentación existente relativa a dicha vía pecuaria así como su reconocimiento en campo, se desprende de todo ello el trazado grafiado en la Propuesta de Deslinde, no quedando constancia definitoria de que los mojones referidos por la alegante quieran marcar el centro de la Cañada y no uno de los límites laterales. Es más, dichos mojones no pertenecen a ningún procedimiento de deslinde, sino que son mojones colocados por particulares por lo que carecen de toda validez jurídica a efectos de deslinde.  
En referencia a la alegación presentada por el Ayuntamiento de Requena, el deslinde de la vía pecuaria no implica de manera alguna que se vaya a limitar o restringir el acceso a los caminos que atraviesan o discurren por la misma. Según dispone el art. 16 de la Ley 3/95 de 23 de marzo, de Vías Pecuarias, sobre usos compatibles, tienen esta consideración aquellos usos tradicionales que, siendo de carácter agrícola y no teniendo la naturaleza jurídica de la ocupación, puedan ejercitarse en armonía con el tránsito ganadero. De modo que, las comunicaciones rurales y, en particular, el desplazamiento de vehículos y maquinaria agrícola deberán respetar la prioridad del paso de los ganados, evitando el desvío de estos o la interrupción prolongada de su marcha.  
La asignación de los caminos a particulares responde a la titularidad catastral de los mismos, habiéndose excluido de la relación de intrusiones aquellos pertenecientes a la parcela catastral grafiada como Vía Pecuaria, por ser intrínsecos a la misma, salvo actuaciones no autorizadas sobre la misma, como asfaltados. En caso que la información catastral no fuera correcta, es el interesado el que ha de aportar la documentación pertinente para poder realizar la modificación que proceda en cada caso.  
En referencia a la alegación presentada por María Concepción Martínez Carratalá, la consideración como excesiva de una vía pecuaria en la Orden Ministerial que aprueba la clasificación de la misma, no implica la desafectación de ese terreno, que debe ser objeto de un procedimiento de desafectación. Según el art. 10 de la Ley 3/95 de 23 de marzo, de Vías Pecuarias, las Comunidades Autónomas pueden desafectar del dominio público los terrenos de vías pecuarias que no sean adecuados para el tránsito del ganado ni sean susceptibles de los usos compatibles y complementarios a que se refiere el Título II de esta Ley. Los terrenos ya desafectados o que en lo sucesivo se desafecten tienen la condición de bienes patrimoniales de las Comunidades Autónomas y en su destino prevalecerá el interés público y social.  
Finalmente, en referencia a las consideraciones relativas a la disconformidad con el trazado de la vía pecuaria, reiterar que el deslinde se ha ajustado al acto de la clasificación y la determinación concreta del recorrido de la Cañada Real de Hortolá se justifica técnicamente en cuanto se ha realizado consultando toda la documentación existente y contrastándola con los testimonios orales aportados y los antecedentes obrantes.   
Artículo 4  
Que se proceda a la cancelación total o parcial de cuantas inscripciones registrales resulten contradictorias con el deslinde.  
Artículo 5  
Iniciar la práctica de amojonamiento de la vía pecuaria Cañada Real de Hortolá a su paso por el término municipal de Requena (subtramo II: desde la Charca de Poyatos hasta la carretera CV-425), de acuerdo con el convenio suscrito en fecha de 23 de diciembre de 2002 (BOE de 22.01.03), entre el Ministerio de Medio Ambiente y la Consejería de Medio Ambiente de la Generalitat Valenciana, para la ejecución del proyecto de deslinde, amojonamiento y señalización de las vías pecuarias del Corredor Valle del Cabriel . Albufera de Valencia (Ramal Meridional) en los término municipales de Camporrobles, Fuenterrobles, Venta del Moro, Villargordo del Cabriel, Requena, Cortes de Pallás, Yátova, Dos Aguas, Tous, Catadau, Alfarp, Carlet, L'Alcúdia, Algemesí, Guadassuar, Albalat de la Ribera y Sueca.  
Contra esta orden, que agota la vía administrativa, podrá interponerse recurso potestativo de reposición en el plazo de un mes, contado desde el día siguiente a la publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, ante el conseller de Territorio y Vivienda, o ser impugnado directamente ante el orden jurisdiccional contencioso administrativo (art. 116 de la Ley 30/1992 de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común) sin perjuicio de que los interesados puedan interponer cualquier otro recurso que estimen procedente.  
Valencia, 9 de mayo de 2006  
El conseller Territorio y Vivienda,  
RAFAEL BLASCO CASTANY



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML