Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 2546, del 07-07-1995 (1995/835302)

DECRET 134/1995, de 19 de juny, del Govern Valencià, pel qual s'estableix el programa de vigilància de residus plaguicides en els productes vegetals.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/1995/06/19/134/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   2546

Data del DOGV
:   07-07-1995

Secció del DOGV
:   DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   1995/835302

CVE


Data del document
:   19-06-1995

Organisme emissor
:   Conselleria de Sanitat i Consum

Tipus de document
:   Decret

Anàlisi jurídica

DECRET 134/1995, de 19 de juny, del Govern Valencià, pel qual s'estableix el programa de vigilància de residus plaguicides en els productes vegetals.   
El Reial Decret 280/1994, de 18 de febrer, ha traspassat a l'ordenament jurídic espanyol les directives comunitàries referents a residus de plaguicides en els productes d'origen vegetal. Aquestes directives, i en especial la 86/362/CEE respecte als cereals i la 90/642/CEE per a la major part dels productes vegetals, incloses les fruites i les hortalisses, harmonitzen les normatives dels distints estats membres sobre els residus de plaguicides, a fi d'eliminar els obstacles tècnics per arribar al Mercat ºnic Europeu.  
Una de les disposicions, tant de les directives comunitàries abans esmentades, com del Reial Decret 280/1994, és establir un sistema de vigilància dels continguts dels residus de plaguicides en els productes vegetals que es posen en circulació en el mercat comunitari, mitjançant uns programes d'inspecció, fets, almenys, per mostreig, que garanteixen l'observança dels continguts màxims fixats per la legislació vigent.  
L'esmentat Reial Decret encomana a les comunitats autònomes l'elaboració de plans de vigilància dels residus de plaguicides en origen, i també el seguiment i el control de dits residus en els productes vegetals que hi ha en el mercat adreçats a l'ús i el consum humà.  
En virtut de l'anterior i a proposta conjunta dels consellers d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum i amb la deliberació prèvia del Govern Valencià, en la reunió de 19 de juny de 1995,  
DECRETE  
Article primer  
S'estableix el programa de Vigilància de Residus de Plaguicides en la Comunitat Valenciana, que serà aplicat mitjançant uns controls per mostreig sobre el productes vegetals adreçats a l'alimentació humana i del ramat.  
Article segon  
L'esmentat programa constarà de dos subprogrames:  
A) «Vigilància del residus dels plaguicides en origen», aplicat mitjançant un mostreig en fase de producció, en el moment de la collita o quan es lliuren o es troben en els centres d'horticultura o en magatzems. Serà fet per la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.  
La seua finalitat és conèixer si les nostres produccions compleixen la normativa sobre els residus, detectar-hi possibles irregularitats i tractar de corregir-les.  
B) «Vigilància dels residus de plaguicides sobre els productes vegetals en el mercat», serà aplicada mitjançant el seguiment i el control dels productes vegetals una vegada es posen en circulació i en qualsevol fase de la comercialització, adreçats a l'ús i el consum humà. Serà fet per la conselleria de Sanitat i Consum.  
La finalitat és garantir la protecció de la salut dels consumidors.  
Article tercer  
Anualment les conselleries d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum elaboraran uns Plans de Vigilància dels Residus de Plaguicides i en faran el seguiment. En aquests plans es procurarà guardar una proporcionalitat en el mostreig respecte el volum de la producció, la distribució geogràfica, i també el consum, podran establir excepcions per causes justificades.  
Article quart  
Les activitats d'ambdues conselleries per aplicar aquest decret es coordinaran a través d'una comissió mixta que estarà formada per:  
- El director general de la Produccció Agrària i Pesca de la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació o persona que hi delegue.  
- El director general de Salut Pública de la Conselleria de Sanitat i Consum o persona que hi delegue.  
- Dos funcionaris de la Direcció General de la Producció Agrària i Pesca de la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.  
- Dos funcionaris de la Direcció General de salut Pública de la Conselleria de Sanitat i Consum.  
Serà presidida pel director general de la Producció Agrària i Pesca i podrà requerir la col·laboració d'altres organismes de l'administració autònoma que estime.  
Article cinquè  
Els mètodes de mostreig per a fer els controls previstos en els plans anuals seran els especificats en l'annex III del Reial Decret 280/1994.  
Els mètodes d'anàlisis usats per determinar els residus, fins que s'establesquen els mètodes oficials espanyols o comunitaris, són els que figuren en l'annex d'aquest decret.  
Article sisè  
Els productors seran els responsables de sobrepassar les dosis autoritzades o de no respectar el termini de seguretat entre els tractaments i la collita, i també de l'ús dels plaguicides no autoritzats sobre els conreus en qüestió. Si les aplicacions no han estat fetes pels productors, els que els apliquen seran responsables. Els aplicadors hauran d'estendre obligatòriament un document que acredite els plaguicides i les dosis usades en cada tractament fet i els terminis de seguretat corresponents.   
Els operadors comercials seran responsables de la posada en el mercat, la circulació i la venda de productes vegetals que tinguen residus de plaguicides superiors als «límits màxims de residus establerts».  
Article setè  
Els mostrejos es faran seguint els criteris següents:  
a) Mostreig informatiu en què es prendrà un únic exemplar en cada mostra, a l'atzar, seguint el pla anual establert. Anirà acompanyat d'una fitxa en què s'inclourà les dades que fan referència al producte vegetal, la data, el lloc i el productor o el tenidor d'aquest.  
b) En els casos en què es superen els límits màxims dels residus podrà procedir-se a la confirmació de l'ús incorrecte del plaguicida en qüestió, mitjançant una presa de mostres reglamentàries posteriors, per triplicat d'acord amb el que estableix en els articles 11 i 12 del Decret 132/1989, de 16 d'agost, del Govern Valencià i alçant l'acta que corresponga.  
c) Quan les circumstàncies així ho aconsellen, les autoritats competents procediran directament a la presa de mostres reglamentària d'acord amb el que estableix en l'article 11 del Decret 132/1989, sense cap necessitat de fer un mostreig informatiu anterior.  
Article vuitè  
Quan com a resultat del mostreig reglamentari que corresponga a la «vigilància dels residus plaguicides en l'origen» fet per la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, es superen els límits màxims dels residus, l'esmentada conselleria informarà immediatament a la Conselleria de Sanitat i Consum perquè incoe, si cal, l'oportú expedient sancionador i remetrà els antecedents que tinguen.  
Les infraccions fetes seran sancionades per l'autoritat competent, d'acord amb el que preveu la legislació vigent, segons la Llei 14/1986, de 25 d'abril, General de Sanitat i el Decret 44/1992, de 16 de març, del Govern Valencià, pel qual determina el procediment, les sancions i la competència sancionadora en relació amb les infraccions sanitàries i de la higiene alimentària.   
Article novè  
Cada any, abans de l'1 de juny les conselleries responsables dels subprogrames faran els informes que fan referència a l'execució durant l'any anterior, en què s'especificarà:  
- Criteris seguits per elaborar els programes.  
- Nombres i naturalesa dels controls duts a terme.  
- Nombre i naturalesa de les infraccions comprovades.  
Aquests informes es lliuraran al Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació (subprograma A) i al Ministeri de Sanitat i Consum (subprograma B) perquè puguen complir els requeriments comunitaris.  
DISPOSICIONS FINALS  
Primera  
Faculten les conselleries d'Agricultura, Pesca i Alimentació i de Sanitat i Consum per dictar les disposicions, que calguen, per complir i desplegar aquest decret, dins de les competències respectives.  
Segona  
Aquest decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
València, 19 de juny de 1995  
El president de la Generalitat Valenciana,  
JOAN LERMA I BLASCO  
El conseller de Sanitat i Consum,  
JOAQU'IN COLOMER SALA  
El conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació,  
JOSÉ MAR'IA COLL COMIN  
ANNEX  
MèTODE IA - MULTIRESIDUS (acetat d'etil)  
Els plaguicides següents poden ser determinats per aquest mètode:  
Acefat Endosulfan Naled  
Aldrin Endrin Nuarimol  
Atrazina Etion Ometoat  
Azinfos-metil Etoprofos Oxidemeton-metil  
Bifentrin Etrimfos Paration  
Bitertanol Fenamifos Paration-metil  
Bromacil Fenarimol Penconazol  
Bromofos Fenitrotion Pentaclorobenzè  
Bromofos-etil Fenotrin Permetrin  
Bromopropilato Fenpropatrin Pirazofos  
Bupirimat Fensulfotion Piridafention  
Captafol Fention Pirimicarb  
Captan Fentoato Pirimifos-etil  
Carbofenotion Fenvalerat Pirimifos-metil  
Clordano Folpet Procimidona  
Clorfenson Fonofos Profenofos  
Clorfenvinfos Forato Prometrina  
Clorpirifos Fosalone Propaclor  
Clorpirifos-metil Fosmet Propiconazol  
Clortalonil Fostiazat Protiofos  
Cianazina Fluvalinat Quinalfos  
Cianofenfos HCH Quinometionat  
Ciflutrin Heptaclor Simazina  
Cihalotrin-lambda Heptacloroepòxid Sulfotep  
Cimoxanilo Heptenofos Temefos  
Cipermetrin Hexaconazol Terbacil  
DDT (suma d'isòmers) Hexaclorobenzè Terbufos  
Deltametrin Imazalil Terbumetona  
Demeton Iprodione Terbutilazina  
Demetron-S-metil Isofenfos Terbutrina  
Desmetrin Lindano Tetraclorvinfos  
Diazinon Malation Tetradifon  
Diclobenil Mecarbam Tetrametrina  
Diclofluanida Metalaxil Tiometon  
Dicloran Metamidofos Tolclofos-metil  
Diclorvos Metolacloro Triadimefon  
Dicofol Metoxiclor Triadimenol  
Dieldrin Metribuzina Triazofos  
Dienoclor Mevinfos Triclorfon  
Difenilamina Miclobutanil Trifluralina  
Dimetoat Molinat Vinclozolina  
Dioxation Monocrotofos Vamidotion  
1. Descripció del mètode  
Els plaguicides s'extrauen amb acetat d'etil en presència de sulfat sòdic anhidre i se'n determina l'extracte filtrat per cromatografia de gasos.  
2. Reactius  
- Acetat d'etil grau residus.  
- Sulfat sòdic anhidre grau analític.  
- Ciclohexà grau residus.  
- Hexà grau residus.  
3. Aparells  
- Homogeneïtzador i tallador tipus Samis per a processar tota la mostra.  
- Triturador tipus Waring. Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de buit de trompa d'aigua (Eyela o similar).  
- Evaporador rotatori a buit amb bany d'aigua termostatat.  
- Equip de Cromatografia-GPC (exclusió molecular).  
- Cromatògrafs de gasos equipats amb detectors de captura d'electrons (ECD), fotomètric de flama (FPD) amb filtre de sofre i fòsfor i detector nitrogen-fòsfor (NPD).  
4. Extracció  
Es pesen en un got de triturador 50 grams de mostra vegetal i s'homogeneïtza. S'hi afegeixen, a continuació, en l'ordre següent, 150 mil·lilitres d'acetat d'etil i 40 grams (aproximadament) de sulfat sòdic anhidre. Es trituren durant 2-3 minuts en un homogeneïtzador tipus Waring o durant un minut en un Polytron.  
Donat el cas de mostres amb un alt contingut en aigua, se'ls pot afegir una quantitat superior de sulfat sòdic anhidre per eliminar completament la humitat que puga quedar retinguda en la fase d'acetat d'etil.  
Es manté l'homogeneïtzat en repòs durant uns minuts fins que decante completament la fase sòlida. En el cas que no s'observe una separació clara entre les fases sòlida i líquida, es recomana centrifugar l'extracte.  
Es decanta el líquid a través d'un embut amb llana de vidre i 20 grams de sulfat sòdic anhidre. Es repeteix el procés una vegada més amb l'afegiment de 100 mil·lilitres d'acetat d'etil al got del triturador. Es renta l'embut amb 10 ó 15 mil·lilitres de dissolvent dues vegades.  
L'extracte es recull en un matràs de fons rodó i s'evapora a sequedat en un rotavapor a temperatura de 40øC. El residu sec es redissol amb 10 mil·lilitres d'hexà o acetat d'etil/ciclohexà (1:1).  
5. Purificació de l'extracte  
Generalment, no és imprescindible realitzar aquest pas, a causa de la selectivitat dels detectors emprats. Però cal efectuar-lo en el cas que apareguen substàncies coextretes que interferesquen en l'anàlisi cromatogràfica, sobretot quan s'utilitza com a detector analític la captura d'electrons (ECD).  
Hi ha diferents maneres de purificació d'extractes: columnes de florisil o alúmina, cartutxos Sep-Pack, etc. Però la tècnica que ha donat millors resultats per l'alta recuperació, regeneració de la columna i eliminació de pèrdues, és la purificació mitjançant cromatografia d'exclusió molecular (GPC), que, a més a més, té la possibilitat de poder adaptar-li un sistema automàtic.  
El mètode consisteix a passar a través d'una columna, plena de Bio-Beads SX-3, 10 mil·lilitres de l'extracte de la mostra dissolta en acetat d'etil i ciclohexà (1:1) a un fluix de 5 mil·lilitres per minut, durant aproximadament 20 minuts. D'aquesta manera s'eliminen totes les substàncies interferents, com ara els colorants naturals, les clorofil·les, etc., que posseeixen un major pes molecular. A continuació, es recull la fracció o les fraccions on es troben eluïts els diferents plaguicides, de menor pes molecular.  
Aquesta fracció recollida s'evapora a sequedat i es redissol amb 10 mil·lilitres de la barreja de ciclohexà i acetat d'etil (1:1).  
En el supòsit que no es dispose d'un equip de GPC (cromatografia d'exclusió molecular) es pot purificar l'extracte amb columnes plenes de florisil.  
Prèviament, s'ha de condicionar el florisil, per mitjà d'escalfament en estufa a 500øC durant quatre hores, refredar-lo en dessecadora i afegir-hi un 3 per cent d'aigua.  
En una columna de vidre de 30 centímetres de longitud, s'introdueixen uns 15 centímetres de florisil (condicionat) i s'hi afegeixen els 10 mil·lilitres de l'extracte (anterior); s'elueix la columna amb tres fraccions diferents. La primera, amb 200 mil·lilitres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (94:6). La segona, amb 200 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (85:15). La tercera, amb uns altres 200 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50). Cada fracció es recull en un matràs esfèric i es concentra en un rotavapor fins a 2 mil·lilitres (aproximadament) i es redissol amb ciclohexà fins a 10 mil·lilitres.  
També es poden utilitzar en la purificació cartutxos Sep-Pack de florisil (un gram de farciment). Es fa prèviament el condicionament del cartutx amb 2 mil·lilitres d'hexà, se l'eixuga durant 1 o 2 minuts i s'hi passen a continuació 5-10 mil·lilitres d'extracte de la mostra. Després, es torna a eixugar el cartutx injectant-hi aire amb la xeringa.  
S'extrauen els plaguicides del cartutx eluint a través d'aquest dues fraccions de dissolvent: la primera, amb 5 milili-tres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (85:15) i la segunda, amb 5 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50).  
S'aconsella que la velocitat de pas del dissolvent a través del Sep-Pack siga gota a gota, tant quan es facen les elucions, com en passar la mostra inicialment a través d'aquest.  
6. Determinació cromatogràfica  
L'extracte obtingut s'injecta en el cromatògraf de gasos que continga detector de captura d'electrons (ECD) per a la determinació de compostos clorats, fotomètric de flama per als fosforats i de NPD per als plaguicides que continguen nitrogen o fòsfor en les seues molèculas.  
Condicions cromatogràfiques  
Temperatures  
Injector 270øC  
Detector 270øC  
Columna Programat de 100øC a 220øC amb rampa de 30øC/minut i de 220øC a 270øC amb rampa de 4øC/minut.  
Fluixos  
Columna capil·lar: 0,5-1 ml/min.  
Columna empacada: 40 ml/min.  
Fase estacionària  
Columnes capil·lars: fases tipus HP-1, HP-2 o similars.  
Columnes empacades: fases OV-210, OV-1, OV-101, OV-17, QF-1, etc. i barreges d'aquestes.  
7. Quantificació  
Els temps de retenció dels pics del cromatograma resultant de la mostra es comparen amb els del cromatograma d'una dissolució patró per identificar-los.  
Una vegada identificat un compost, es quantifica mitjançant la integració de l'àrea d'aquest, que es compara amb la del seu patró corresponent.  
Els resultats s'expressen en parts per milió (ppm), que expressen els miligrams del plaguicida continguts en cada quilogram del producte vegetal.  
L'equació que s'ha d'emprar durant la quantificació és:  
 Am Vip Vf  
C= Cp   
 Ap Vim P   
on  
C = Concentració del plaguicida en la mostra (ppm).  
Am = Area del pic del plaguicida en la mostra.  
Ap = Area del pic del plaguicida en el patró.  
Vip = Volum d'injecció del patró (æL).  
Vim = Volum d'injecció de la mostra (æL).  
Cp = Concentració del plaguicida en la dissolució patró (ppm).  
Vf = Volum de capacitat final (mL).  
P = Pes, en grams, de la mostra.  
8. Confirmació  
Quan els resultats siguen positius (superiors als LMR), cal confirmar-los.  
El més segur per a tenir una exactitud analítica és tornar a fer l'anàlisi per espectrometria de masses, atesa l'especificitat per a cada molècula.  
El mètode de confirmació clàssic és injectar l'extracte de la mostra en dues o més columnes amb fases estacionàries diferents, de manera que canvie el temps de retenció del plaguicida que es vol confirmar.  
En compostos fosforats que tinguen sofre en les seues molècules resulta adequat, a fi de tenir certesa analítica, l'ús del detector FPD, utilitzant els dos filtres en paral·lel.  
Resulta útil també, per a la confirmació de resultats en alguns plaguicides, realitzar derivacions químiques.  
MèTODE IB - MULTIRESIDUS (Luke modificat)  
Els plaguicides següents poden ser determinats per aquest mètode:  
Atrazina Etrimfos Permetrin  
Azinfos-metil Fenamifos Pirazofos  
Bifentrin Fenitrotion Piridafention  
Bitertanol Fenpropatrin Pirimicarb  
Bromofos Fentoat Pirimifos-etil  
Bromofos-etil Fluvalinat Pirimifos-metil  
Bromopropilat HCH Procimidona  
Captafol Heptaclor Profenofos  
Carbofenotion Heptacloroepòxid Prometrina  
Clordano Hexaconazol Propaclor  
Clorpirifos Hexaclorobezè Propiconazol  
Clorpirifos-metil Imazalil Quinalfos  
Ciflutrin Iprodione Quinometionat  
Cihalotrin-lambda Isofenfos Simazina  
Cipermetrin Lindano Terbutilazina  
DDT (suma d'isòmers) Malation Terbutrina  
Deltametrin Metalaxil Tetraclorvinfos  
Diazinon Metolaclor Tetradifon  
Diclobenil Metoxicloro Tetrametrina  
Dicloran Metribuzina Triadimefon  
Diclorvos Miclobutanilo Triadimenol  
Dicofol Naled Triazofos  
Dieldrin Nuarimol Trifluralina  
Difenilamina Paration Vinclozolina  
Endosulfan Paration-metil Vamidotion  
Endrin Pentaclorobenzè  
1. Principi  
La mostra s'homogeneïtza amb acetona i es filtra; els plaguicides es transfereixen des del filtrat aquós a una fase orgànica per agitació amb èter de petroli i clorur de metilé. La fase orgànica es concentra i es torna a reextraure amb èter de petroli i clorur de metilé.  
El concentrat de la fase orgànica s'injecta en cromatògraf de gasos per a la determinació d'una àmplia varietat de residus de plaguicides.  
2. Reactius  
- Acetona grau residus.  
- èter de petroli grau residus.  
- Clorur de metilé grau residus.  
- Ciclohexà grau residus.  
- Clorur sòdic (PA).  
- Sulfat sòdic anhidre (PA).  
- Llana de vidre.  
3. Aparells  
- Homogeneïtzador i tallador tipus Samis per a processar tota la mostra.  
- Triturador tipus Waring, Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de buit amb trompa d'aigua (Eyela o similar).  
- Evaporador rotatori amb bany d'aigua termostatat.  
- Cromatògraf de gasos equipat amb detector de captura d'electrons ECD i amb detector nitrogen-fòsfor NPD, o fotomètric de flama FPD amb filtre de fòsfor i sofre.  
4. Condicions cromatogràfiques  
- Fluix del gas portador: 1-2 ml/min.  
- Temperatures:  
Injector 250øC.  
Detectors ECD - 300øC.  
 FPD - 250ø - 300øC.  
 NPD - 250ø - 300øC.  
- Columna: programada en 100øC durant 2 minuts, gradient de 10øC/min fins a 180øC i de 180øC a 260øC amb gradient de 4øC/min.  
- Fase estacionària: columna capil·lar de 30 metres de longitud i 0,25 mil·límetres de diàmetre intern del tipus SPB-5.  
5. Mètode  
5.1. Preparació de la mostra  
Una vegada preparada la mostra, se la talla en trossos petits i se la tritura.  
Es pesen 100 grams de la mostra, s'hi afegeixen 2 o 3 grams de sulfat sòdic anhidre i 200 millilitres d'acetona. Es tritura durant 2-3 minuts.  
Es filtra amb l'ajuda de buit a través d'un embut Büchner proveït de paper de filtre, o a través d'un embut de placa porosa, es recull el filtrat en un matràs Kitasato i es mesura el volum total d'extracte (V-1). Aquesta dada solament és necessària en cas que no calga utilitzar tot el filtrat. Generalment, se'n prenen sols 100 mil·lilitres.  
Es traspassen 100 mil·lilitres del filtrat, exactament mesurats, a un embut de decantació d'1 litre, i es guarda la resta per si calgués repetir l'anàlisi. S'hi addicionen 100 mil·lilitres d'èter de petroli i 100 mil·lilitres de clorur de metilé. S'agita durant 1 minut i es deixa que se separen les fases.  
Una vegada completada la separació, es transfereix la fase aquosa inferior a un segon embut de decantació d'1 litre.  
La fase orgànica superior del primer embut es passa a través d'una capa de sulfat sòdic anhidre d'uns 4 centímetres de gruix col·locada en un embut de filtració de 10 centímetres de diàmetre sobre llana de vidre, per eliminar l'aigua que puga quedar retinguda en la fase orgànica.  
Es recull el filtrat del pas anterior sobre un matràs esfèric de 500 mil·lilitres, adequat per a utilitzar-lo posteriorment en el rotavapor.  
A l'embut de decantació que conté la fase aquosa, s'hi afegeixen 7 grams de clorur sòdic i s'agita durant 1 minut. S'hi afegeixen 100 mil·lilitres de clorur de metilé, s'agita i es deixa que se separen les fases.  
La fase orgànica inferior es passa igualment sobre l'embut de filtració anterior, que conté el sulfat sòdic anhidre, i es recull en el mateix matràs esfèric.  
La fase que queda en el segon embut de decantació s'extrau amb uns altres 100 mil·lilitres de clorur de metilé i es repeteix el mateix procés anterior.  
Se situa el matràs que conté el conjunt dels tres extractes en un rotavapor, se'n selecciona la temperatura del bany a < 40øC i es procedeix a evaporar el dissolvent. Convé realitzar l'operació lentament al principi, per evitar projeccions de la dissolució al sistema de buit. Progressivament, s'incrementarà la velocitat de l'evaporació fins a obtenir 2 mil·lilitres d'extracte concentrat.  
Es deixa que es refrede, s'hi addicionen 20 mil·lilitres de ciclohexà i es reconcentra a 2 mil·lilitres. No ha d'arribar a sequedat en cap dels passos de la concentració.  
Una vegada obtinguda de nou la temperatura ambient, s'afora el volum de l'extracte a 10 mil·lilitres amb ciclohexà.  
Se n'injecta 1 microlitre en el cromatògraf de gasos.  
5.2. Purificació amb florisil en cartutxos de Sep-Pack  
S'aconsella fer la purificació quan s'utilitze detector de captura d'electrons en l'anàlisi. A causa del llarg procés d'extracció, solament cal realitzar aquest pas quan hi haja interferències analítiques que posen en dubte la bondat dels resultats.  
Aquest procés té com a finalitat eliminar els coextrac-tes que puguen interferir en l'anàlisi cromatogràfica. S'aconsegueix, a més, allargar la vida útil de columnes i detectors, alhora que s'obtenen cromatogrames nets més fàcils d'interpretar.  
Prèviament, s'ha de condicionar el cartutx amb 2 mil·lilitres d'hexà, se l'eixuga durant 1 ó 2 minuts i s'hi passen a continuació 5-10 mil·lilitres de mostra. Se'l torna a eixugar injectant-hi aire amb la xeringa.  
S'extrauen els plaguicides del cartutx eluint a través d'aquest dues fracciones, la primera amb 5 mil·lilitres d'una barreja d'èter de petroli i èter etílic (85:15), i la segona amb 5 mil·lilitres d'èter de petroli i èter etílic (50:50).  
S'aconsella que la velocitat de pas del dissolvent a través del Sep-Pack siga gota a gota, tant en les elucions com en passar la mostra inicialment a través d'aquest.  
S'evapora l'extracte a sequedat i es redissol amb 5 mil·lilitres de ciclohexà per injectar-lo posteriorment en el cromatògraf de gasos.  
6. Quantificació i confirmació  
Aquests passos es realitzen igual que els descrits en el mètode anterior 1.A (acetat d'etil), tenint en compte per a la quantificació la partició que es realitza sobre l'extracte (100 ml front a V-1).  
MèTODE II - DITIOCARBAMATS  
Els plaguicides que es determinen per aquest mètode són:  
Nabam Zineb Tiram  
Mancoceb Propineb Ziram  
Maneb Metiram Ferbam  
Els ditiocarbamats es transformen en disulfur de carboni (CS2) mitjançant el tractament amb àcid clorhídric en presència de clorur d'estany II. Hi ha tres mètodes perfectament vàlids per a analitzar-los.  
MèTODE IIA - ESPECTROFOTOMèTRIC  
1. Principi   
La mostra se sotmet a un tractament de refluix en medi àcid. El disulfur de carboni format s'arrossega a través de dues trampes. En la primera, es reté l'àcid sulfídric (H2S) i altres interferents volàtils; en la segona, se'l fa reaccionar amb un reactiu que conté dietanolamina i Cu++, amb la qual cosa es forma un complex de color marró, que es mesura per espectrofotometria a la longitud d'ona de 435 nm.  
2. Reactius  
- Clorur d'estany II dihidratat.  
- àcid clorhídric concentrat.  
- Reactiu de color: peseu 0,012 grams d'acetat cúpric monohidratat en un matràs de 250 mil·lilitres, afegiu-hi 25 grams de dietanolamina i diluïu-ho amb etanol.  
- Disulfur de carboni.  
- Dissolució d'hidròxid sòdic al 6,5 per cent.  
-Dissolució patró de disulfur de carboni: en un matràs aforat de 25 mil·lilitres que continga 5 mil·lilitres d'etanol i estiga exactament tarat, s'hi col·loquen amb una pipeta 0,1 mil·lilitres de CS2 i s'anota el pes afegit. S'enrasa fins als 25 mil·lilitres amb etanol i es barreja bé. Es dilueixen 2 mil·lilitres d'aquesta dissolució fins a 100 mil·lilitres amb etanol i es barreja.  
3. Aparells  
- Muntatge de descomposició descrit per Pease. HI Journal AOAC 40, 113-1118, que consisteix en un sistema de refluix amb un matràs de tres boques de 500 mil·lilitres i adaptat a dues trampes, amb una eixida per a buit adaptada a l'eixida de la segona trampa.  
- Espectrofotòmetre ultravioleta-visible.  
- Manta calefactora.  
4. Corba patró  
A una sèrie de matrassos de 25 mil·lilitres, s'hi afegeixen quantitats de solució patró de CS2 que varien des de 0,1 fins a 3 mil·lilitres. A cada matràs, s'hi afegeixen 15 mil·li-litres de reactiu de color. Es dilueix amb etanol fins als 25 mil·lilitres i es barreja. S'espera 15 minuts i es mesuren les absorbàncies en l'espectrofotòmetre a 435 nm front a un blanc barreja de 15 mil·lilitres de reactiu de color i 10 mil·lilitres d'etanol. Representeu les absorbàncies front a æg de CS2.  
5. Procediment  
Es pesen 50 grams de mostra en el matràs de tres boques. S'hi afegeixen 2 grams de clorur estannós i una barreja de 25 mil·lilitres d'àcid clorhídric amb 200 mil·lilitres d'aigua destil·lada.  
En la primera trampa, s'hi afegeixen 10 mil·lilitres de NaOH al 6,5 per cent i en la segona trampa, 15 mil·lilitres del reactiu de color. Es connecta el sistema de refluix, s'aplica un buit suau i s'escalfa el matràs a 70øC durant 45 minuts. Una vegada finalitzat el període d'ebullició, s'aparta la manta calefactora i es desconnecta el buit.  
6. Determinació  
S'aboca el contingut de la trampa de CS2 en un matràs aforat de 25 mil·lilitres, s'enrasa amb etanol i es barreja. Aquesta dissolució es mesura per espectrofotometria a 435 nm front al blanc (15 ml de reactiu de color enrasats a 25 ml amb etanol) i se'n compara l'absorció amb una corba de calibrat realitzada prèviament amb patrons de diferent concentració, com s'ha descrit anteriorment.  
7. Recuperació  
Les recuperacions són majors del 85 per cent per a tots els ditiocarbamats en un rang de concentracions entre 0,1-1,5 mil·ligrams per quilogram.  
Els resultats s'expressen en mil·ligrams per quilogram de CS2.  
NOTA: els components naturals d'alguns vegetals poden produir disulfur de carboni en les condicions de l'anàlisi no superior a 20,08 mil·ligrams per quilogram.  
MèTODE IIB - ESPAI DE CAP  
1. Principi  
La mostra es tracta amb àcid clorhídric en calent i el CS2 després es determina en l'espai de cap per cromatografia de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
2. Reactius  
- Clorur d'estany II dihidratat.  
- àcid clorhídric concentrat.  
- Solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric. Es dissolen 15 grams de clorur d'estany II dihidratat en 333 mil·lilitres d'àcid clorhídric concentrat en calent i es dilueix amb aigua fins a 1 litre.  
- Disulfur de carboni.  
3. Aparells  
- Flascons de 250 mil·lilitres amb tapó de rosca equipats amb septe.  
- Xeringa de 250 mil·lilitres tipus Gas-Tight. Precission Sampling Corp.  
- Bany d'aigua termostatat.  
- Cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
4. Procediment  
Es pesen 25 grams de mostra en el flascó de 250 mil·lilitres, s'hi afegeixen 100 mil·lilitres de la solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric i es tanca hermèticament el flascó. Es manté durant dues hores el flascó en un bany d'aigua termostatat a 70øC i posteriorment es refreda a temperatura ambient.  
5. Determinació  
S'injecten 25-250 æl de l'espai de cap en el cromatògraf de gasos en les condicions següents:  
Columna Pyrex de 1,2 metres de longitud i 2 mil·límetres de diàmetre intern farcida amb Tenax de 60-80 malles.  
Temperatura de l'injector: 160øC.  
Temperatura del forn: 100øC.  
Gas portador: nitrogen 30 ml/m.  
Detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
En aquestes condicions, el temps de retenció del disulfur de carboni és, aproximadament, de 3 minuts.  
Alternativament, es pot utilitzar una columna plena en un 10 per cent de OV-101 en Chromosob WHP 80-100 malles.  
6. Recuperació  
L'estudi realitzat sobre 14 productes vegetals diferents en concentracions entre 0,2-2,5 mil·ligrams per quilogram de CS2 proporciona una recuperació mitjana sobre cinc rèpliques per als etilen-bis-ditiocarbamats del 95,4 per cent i una derivació estàndard S = 5,6 per cent; per als dimetil ditiocarbamats (excepte tiram), del 97,2 per cent (S = 5,9%), i per al tiram, 87,1 per cent (S = 5,3%).  
Els resultats s'expressen en mil·ligrams per quilogram de CS2. El límit de detecció és de 0,01 mil·ligrams per quilogram.  
NOTA: quan es tritura la mostra, cal analitzar-la ràpidament, ja que les enzimes de les fruites i hortalisses poden descompondre els ditiocarbamats.  
MèTODE IIC - CROMATOGRàFIC  
1. Principi  
Els ditiocarbamats es descomponen en medi àcid a refluix i el CS2 que es desprèn es recull en una capa de toluè, s'injecta posteriorment en un cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
2. Reactius  
- Solució de clorur d'estany II en àcid clorhídric. Es dissolen 15 grams de clorur d'estany II dihidratat en 333 mil·lilitres d'àcid clorhídric concentrat en calent i es dilueix amb aigua fins a 1 litre.  
- Tolué.  
3. Aparells  
- Sistema de refluix amb matràs de fons rodó de 250 mil·lilitres.  
- Bany d'aigua termostatada a 70øC.  
- Cromatògraf de gasos amb detector de captura d'electrons o fotomètric de flama amb filtre de sofre.  
4. Procediment  
Es pesen 25 grams de mostra triturada en el matràs de fons redó; s'hi afegeixen 100 mil·lilitres de la dissolució de clorur d'estany II en medi àcid i 25 mil·lilitres de toluè. Es connecta el refluix i s'escalfa a 70øC durant 45 minuts. Es deixa que es refrede i es recull la capa superior de toluè, que és la que es determina per cromatografia de gasos.  
5. Determinació  
La columna i les condicions cromatogràfiques són iguals a les del submètode B.  
6. Recuperació  
Les recuperacions han estat majors del 90 per cent en tots els casos i el límit de detecció és de 0,01 mil·ligrams per quilogram de CS2.  
MèTODE III - BENZIMIDAZOLS  
1. Justificació de l'elecció del mètode  
Aquest mètode, adaptat segons el procediment descrit per J.E. Farrow (Analyst, 102, 752-758 (1977)), s'ha triat perquè amb ell és possible analitzar el grup de fungicides derivats de benzimidazol (tiabendazol, carbendazima, benomil i metil tiofanat), i d'orto-fenifenol.  
2. Descripció del mètode  
Els fungicides s'extrauen amb acetat d'etil en presència de sulfat sòdic anhidre. L'extracte es purifica mitjançant una separació àcid/base i es determina per cromatografia líquida d'alta resolució amb detector UV a 283 nm.  
Durant la purificació àcid/base, el fungicida benomil pateix una hidròlisi i es descompon a carbendazima, per la qual cosa es determina com a tal. En el cas de metil-tiofanat, també forma carbendazima, però no és una reacció quantitativa, cosa per la qual, per fer-ne la determinació, cal analitzar el contingut de metil-tiofanat que no es transforma.  
3. Reactius  
- Acetat d'etil grau residus.  
- Sulfat sòdic anhidre grau residus.  
- Diclorometà grau residus.  
- àcid clorhídric concentrat (33%) grau anàlisi.  
- Éter de petroli grau residus.  
- Hidròxid sòdic grau anàlisi.  
- àcid sulfúric concentrat grau anàlisi.  
- Tetraborat sòdic tetrahidratat grau anàlisi.  
- Solució tampó: dissoleu 28,6 grams de tetraborat sòdic i 12 grams d'hidròxid sòdic en, aproximadament, 700 mil·lilitres d'aigua destil·lada.  
- Amoníac concentrat grau anàlisi.  
- Metanol, grau HPLC.  
- Fase mòbil per a HPLC: barregeu 60 parts de metanol amb 40 d'aigua i afegiu-hi 0,5 parts d'amoníac concentrat.  
4. Aparells  
- Trituradora.  
- Batedora.  
- pH metre.  
- Rotavapor amb bany d'aigua termostatat.  
- Equip de HPLC amb detector ultravioleta a 283 nm.  
5. Extracció  
Es pesen 50 grams de mostra homogeneïtzada en un got de batedora, s'hi afegeixen 100 mil·lilitres d'acetat d'etil i 40 grams de sulfat sòdic anhidre i s'agita durant 3 minuts en la batedora a 3.000 revolucions per minut. Es decanta el líquid i es filtra a través d'un embut que continga llana de vidre (nota 3) i sulfat sòdic anhidre (en ocasions pot caldre centrifugar l'extracte abans de la filtració, per exemple en anàlisi de grans).  
6. Pre-tractament  
Es transfereixen 20 mil·lilitres de l'extracte filtrat (corresponent a 10 gr de mostra) a un matràs de fons rodó de 25 mil·lilitres i es concentren fins a 0,5 mil·lilitres aproximadament. A continuació, es transfereixen a un embut de decantació de 100 mil·lilitres amb l'ajuda de 10 mil·lilitres de diclorometà i 4 mil·lilitres d'àcid clorhídric i s'hi afegeixen 10 mil·lilitres d'aigua. S'agita vigorosament el conjunt durant 2 minuts (nota 1) i es recull la fase orgànica de diclorometà en un matràs de fons rodó de 50 mil·lilitres. Es repeteix l'extra-cció dues vegades més amb porcions de 10 mil·lilitres de diclorometà, que s'uneixen a l'anterior (extracte A o A'). En aquesta fase orgànica es determina el contingut de metil tiofanat o o-fenil-fenol.  
La fase aquosa es guarda en un altre embut de decantació de 100 mil·lilitres i es procedeix com es descriu en (B) per a la determinació de carbendazima i tiabendazol.  
7. (A) Determinació de metil-tiofanat  
Es concentra a sequedat l'extracte de diclorometà i es redissol amb dues porcions de 20 mil·lilitres de HCl 2N, que es transfereix a un embut de decantació de 250 mil·lilitres. S'hi afegeixen 100 mil·lilitres d'èter de petroli, es agita i es descarta la fase orgànica (purificació de l'extracte). A continuació, s'extrau amb dues porcions de 20 mil·lilitres de diclorometà, que es transfereixen a un matràs de 50 mil·lilitres. Es concentra a sequedat i es redissol amb un volum de fase mòbil de 2 a 5 mil·lilitres (solució A).  
8. (A') Determinació d'o-fenil-fenol.  
Es prenen 20 mil·lilitres del filtrat inicial i es repeteix el procés del pre-tractament.  
Es transfereix l'extracte de diclorometà a un embut de decantació de 250 mil·lilitres, s'hi afegeixen 40 mil·lilitres de NaOH 1 N i 100 mil·lilitres d'èter de petroli i s'agita durant dos minuts. Es rebutja la fase orgànica (purificació de l'extracte). S'hi afegeixen 30 mil·lilitres de H2SO4 4 N i s'extrau dues vegades amb 2 x 20 mil·lilitres d'èter de petroli. Els extractes es recullen en un matràs de 50 mil·lilitres, es concentren en un rotavapor i es porten a sequedat amb nitrogen. Per últim, es redissol amb una quantitat de fase mòbil entre 2 i 5 mil·lilitres (solució A').  
9. (B) Determinació de carbendazima i tiabendazol  
S'afegeixen 17,7 mil·lilitres de solució tampó i 10 mil·lilitres de diclorometà a la fase aquosa del pre-tractament, s'agita i es transfereix la fase orgànica a un matràs cor filtrant-la a través d'un embut que continga llana de vidre i sulfat sòdic anhidre. S'afegeix una altra vegada solució tampó a la fase aquosa i s'ajusta a un pH aproximat de 7,5 + 0,2 (nota 2). S'extrau amb dues porcions de 10 mil·lilitres de diclorometà. Es reuneixen les fases orgàniques en el mateix matràs filtrant-les a través de l'embut. Es concentra l'extracte a sequedat i es redissol el residu amb una quantitat de fase mòbil de 2 a 5 (solució B).  
10. Determinació cromatogràfica  
S'injecten 20 æl de les solucions A, A' i B en el cromatògraf líquid amb les condicions següents:  
Columna: 150 mil·límetres longitud x 4,6 mil·límetres de diàmetre farcida amb Hypersil ODS de 5 æm.  
Temperatura: ambient.  
Detector: UV amb lectura a 283 nm.  
Temps de retenció:  
Carbendazima - 2,5 minuts.  
Metil-tiofanat - 2,8 minuts.  
Tiabendazol - 3,5 minuts.  
O-fenil-fenol - 7,8 minuts.  
Es determina metil-tiofanat en la solució A, o-fenil-fenol en l'A' i carbendazima i tiabendazol en la B.  
11. Identificació i quantificació  
Els temps de retenció dels pics del cromatograma resultant de la mostra es comparen amb els del cromatograma d'una dissolució patró per identificar-los.  
Una vegada identificat un compost, es quantifica comparant-lo amb l'àrea del pic del patró corresponent.  
L'equació que s'ha d'emprar és:  
 Am Vf   
C= Cp   
 Ap P   
On  
C = Concentració del plaguicida en la mostra (mg/kg).  
Am = Area del pic del plaguicida en la mostra.  
Ap = Area del pic del plaguicida en el patró.  
Cp = Concentració del plaguicida en la solució patró (mg/l).  
Vf = Volum d'aforament final (ml).  
P = Pes de la mostra pres (10 g).  
Atès que en la legislació espanyola el LMR que s'aplica al grup de carbendazima, benomil i metil-tiofanat s'expressa com a «Suma de carbendazima, benomil i metil-tiofanat, expressat com a carbendazima», el resultat corresponent a metil-tiofanat cal   
corregir-lo per expressar-lo com a carbendazima. El factor que li correspondria multiplicar al residu de metil-tiofanat seria 0,558.  
Per tant, el resultat final del residu per als fungicides d'aquest grup seria la suma de la quantitat de carbendazima trobada, que inclou la de benomil més la de metil-tiofanat.  
12. Recuperació  
Les recuperacions segons aquest mètode han resultat:  
\* Carbendazima: 72 per cent (CV 7-11%).  
\* Metil-tiofanat: 68 per cent (CV 7-9%).  
\* O-fenil-fenol: 70 per cent (CV 8-15%).  
\* Tiabendazol: 79 per cent (CV 5-15%).  
13. Límit de determinació  
S'ha trobat que el límit de determinació per a tots els fungicides analitzats és de 0,02 mil·ligrams per quilogram.  
Notes:  
1. És molt important que la barreja siga agitada vigorosament durant aquest temps. Una agitació lenta o massa curta ocasiona baixes recuperacions. Les fases s'han de separar el millor que es puga, esperant 15 minuts o més a causa de la formació d'emulsions.  
2. El pH durant aquest pas és crític. S'ha observat que el pH decreix dràsticament després de la primera extracció, de manera que caldrà ajustar-lo. El pH no haurà de ser major de 8, ja que poden produir-se pèrdues en la carbendazima.  
3. S'aconsella la filtració de l'extracte sobre sulfat sòdic en llana de vidre i no utilitzar paper de filtre atés que es produeixen pèrdues dels fungicides.  
4. La carbendazima és dèbilment soluble en la fase mòbil, de manera que la primera solució patró, s'aconsella preparar-la en dioxà i les successives dilucions, amb la fase mòbil.  
Informació suplementària  
El metil tiofanat es transforma parcialment en carbendazima, per tant, en les mostres que estiguen tractades amb aquest producte convé analitzar el contingut en carbendazima, en especial quan hi ha presència de coure. Hi ha un altre mètode per a la determinació de metil tiofanat descrit per Shigeo Ono (Nippon Soda Co. 1973) en el qual és convertit totalment a carbendazima mitjançant refluix amb acetat cúpric en una solució aquosa d'àcid acètic, que s'analitza per HPLC o per espectrofotometria.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 2546, del 07-07-1995 (1995/835302)

DECRETO 134/1995, de 19 de junio, del Gobierno Valenciano, por el que se establece el programa de vigilancia de residuos de plaguicidas en productos vegetales.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/d/1995/06/19/134/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   2546

Fecha DOGV
:   07-07-1995

Sección del DOGV
:   DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   1995/835302

CVE


Fecha del documento
:   19-06-1995

Organismo emisor
:   Conselleria de Sanidad y Consumo

Tipo de documento
:   Decreto

Análisis jurídico

DECRETO 134/1995, de 19 de junio, del Gobierno Valenciano, por el que se establece el programa de vigilancia de residuos de plaguicidas en productos vegetales.   
El Real Decreto 280/1994, de 18 de febrero, ha transpuesto al ordenamiento jurídico espaÑol las directivas comunitarias referentes a residuos de plaguicidas en productos de origen vegetal. Estas directivas, y en especial la 86/362/CEE respecto a cereales y la 90/642/CEE para la mayor parte de productos vegetales, incluidas las frutas y las hortalizas, armonizan las normativas de los distintos estados miembros sobre residuos de plaguicidas, con el fin de eliminar obstáculos técnicos para la consecución del Mercado ºnico Europeo.  
Una de las disposiciones, tanto de las directivas comunitarias antes citadas, como del Real Decreto 280/1994, es el establecimiento de un sistema de vigilancia de los contenidos de los residuos de plaguicidas en los productos vegetales que se pongan en circulación en el mercado comunitario, mediante programas de inspección, realizados al menos por muestreo, que garanticen la observancia de los contenidos máximos fijados por la legislación vigente.  
El citado real decreto encomienda a las comunidades autónomas la elaboración de planes de vigilancia de residuos de plaguicidas en origen, así como también el seguimiento y control de dichos residuos en productos vegetales existentes en el mercado con destino al uso y consumo humanos.  
En virtud de lo anterior, y a propuesta conjunta de los consellers de Agricultura, Pesca y Alimentación y de Sanidad y Consumo y previa deliberación del Gobierno Valenciano en la reunión de 19 de junio de 1995,  
DISPONGO  
Artículo primero  
Se establece el Programa de Vigilancia de Residuos de Plaguicidas en la Comunidad Valenciana, que se aplicará mediante controles por muestreo sobre productos vegetales destinados a la alimentación humana y del ganado.  
Artículo segundo  
El citado programa constará de dos subprogramas:  
A) «Vigilancia de residuos de plaguicidas en origen» que se aplicará mediante muestreo en fase de producción, en el momento de la recolección o cuando se entreguen o encuentren en centros hortofrutícolas o almacenes. Será realizado por la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación.  
Su finalidad es conocer si nuestras producciones cumplen la normativa sobre residuos, detectar posibles irregularidades y tratar de corregirlas.  
B) «Vigilancia de residuos de plaguicidas sobre productos vegetales en el mercado», que se aplicará mediante el seguimiento y control de productos vegetales una vez puestos en circulación y en cualquier fase de su comercialización, con destino al uso y consumo humano. Será realizado por la Conselleria de Sanidad y Consumo.  
Su finalidad es garantizar la protección de la salud de los consumidores.  
Artículo tercero  
Anualmente las consellerias de Agricultura, Pesca y Alimentación y de Sanidad y Consumo elaborarán planes de vigilancia de residuos de plaguicidas y realizarán el seguimiento de los mismos. En dichos planes se procurará guardar una proporcionalidad en el muestreo respecto al volumen de producción, distribución geográfica y estacionalidad de los distintos productos, así como al consumo de los mismos, pudiendo establecer algunas excepciones por causas justificadas.  
Artículo cuarto  
Las actividades de ambas consellerias para la aplicación de este decreto se coordinarán a través de una comisión mixta que estará integrada por:  
- El director general de la Producción Agraria y Pesca de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación o persona en quien delegue.  
- El director general de Salud Pública de la Conselleria de Sanidad y Consumo o persona en quien delegue.  
- Dos funcionarios de la Dirección General de la Producción Agraria y Pesca de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación.  
- Dos funcionarios de la Dirección General de Salud Pública de la Conselleria de Sanidad y Consumo.  
Estará presidida por el director general de la Producción Agraria y Pesca y podrá requerir la colaboración de los expertos de otros organismos de la administración autónoma que estime conveniente.  
Artículo quinto  
Los métodos de muestreo para efectuar los controles previstos en los planes anuales serán los especificados en el anexo III del Real Decreto 280/1994.  
Los métodos de análisis utilizados para la determinación de los residuos, hasta que se establezcan métodos oficiales espaÑoles o comunitarios, serán los que figuran en el anexo de este decreto.  
Artículo sexto  
Los productores serán responsables de sobrepasar las dosis autorizadas, o de no respetar el plazo de seguridad entre tratamientos y recolección, así como de la utilización de plaguicidas no autorizados sobre los cultivos en cuestión. En el caso de que las aplicaciones no hayan sido realizadas por los productores, los aplicadores serán los responsables. Los aplicadores deberán extender obligatoriamente un documento acreditativo de los plaguicidas y dosis aplicadas en cada tratamiento realizado y de los plazos de seguridad correspondientes.  
Los operadores comerciales serán responsables de la puesta en el mercado, circulación y venta, de productos vegetales que contengan residuos de plaguicidas superiores a los «límites máximos de residuos establecidos».  
Artículo séptimo  
Los muestreos se llevarán a cabo de acuerdo con los siguientes criterios:  
a) Muestreo informativo, en el que se tomará un único ejemplar en cada muestra, al azar, siguiendo el plan anual establecido. Irá acompaÑada de una ficha en la que se incluirán los datos relativos al producto vegetal, fecha, lugar y productor o tenedor del mismo.  
b) En los casos en que se superen los «límites máximos de residuos» podrá procederse a la confirmación del uso incorrecto del plaguicida(s) en cuestión, mediante una posterior toma de muestras reglamentarias, por triplicado de acuerdo con lo establecido en los artículos 11 y 12 del Decreto 132/1989, de 16 de agosto, del Gobierno Valenciano, levantando el acta correspondiente.  
c) Cuando las circunstancias así lo aconsejen, las autoridades competentes procederán directamente a la toma de muestras reglamentaria de acuerdo con lo establecido en el artículo 11 del Decreto 132/1989, sin necesidad de realizar un muestreo informativo previo.  
Artículo octavo  
Cuando, como resultado del muestreo reglamentario correspondiente a la «vigilancia de residuos de plaguicidas en origen» realizado por la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación, se superen los «límites máximos de residuos», la citada conselleria informará inmediatamente a la Conselleria de Sanidad y Consumo para que ésta incoe, si procede, el oportuno expediente sancionador, remitiéndole los antecedentes que obren en su poder.  
Las infracciones cometidas se sancionarán por la autoridad competente, conforme a lo previsto en la legislación vigente, según la Ley 14/86, de 25 de abril, General de Sanidad y el Decreto 44/1992, de 16 de marzo, por el que se determina el procedimiento, las sanciones y la competencia sancionadora en relación con las infracciones sanitarias y de higiene alimentaria.  
Artículo noveno  
Cada aÑo, antes del 1 de junio, las consellerias responsables de los dos subprogramas elaborarán los informes relativos a la ejecución de los mismos durante el aÑo anterior, en los que se especificará.  
- Criterios seguidos para elaborar los programas.  
- Número y naturaleza de los controles llevados a cabo.  
- Número y naturaleza de las infracciones comprobadas.  
Estos informes se remitirán al Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación (subprograma «A») y al Ministerio de Sanidad y Consumo (subprograma «B») para que puedan dar cumplimiento a los requerimientos comunitarios.  
DISPOSICIONES FINALES  
Primera  
Quedan facultadas las consellerias de Agricultura, Pesca y Alimentación y de Sanidad y Consumo para dictar las disposiciones necesarias para el cumplimiento y desarrollo del presente decreto, dentro de sus respectivas competencias.  
Segunda  
El presente decreto entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
Valencia, 19 de junio de 1995  
El president de la Generalitat Valenciana,  
JOAN LERMA I BLASCO  
El conseller de Sanidad y Consumo,  
JOAQUíN COLOMER SALA  
El conseller de Agricultura, Pesca y Alimentación,  
JOSÉ MARíA COLL COMIN  
ANEXO  
METODO IA - MULTIRRESIDUOS (acetato de etilo)  
Los siguientes plaguicidas pueden ser determinados por este método:  
Acefato Endosulfan Naled  
Aldrin Endrin Nuarimol  
Atrazina Etion Ometoato  
Azinfos-metil Etoprofos Oxidemeton-metil  
Bifentrin Etrimfos Paration  
Bitertanol Fenamifos Paration-metil  
Bromacil Fenarimol Penconazol  
Bromofos Fenitrotion Pentaclorobenceno  
Bromofos-etil Fenotrin Permetrin  
Bromopropilato Fenpropatrin Pirazofos  
Bupirimato Fensulfotion Piridafention  
Captafol Fention Pirimicarb  
Captan Fentoato Pirimifos-etil  
Carbofenotion Fenvalerato Pirimifos-metil  
Clordano Folpet Procimidona  
Clorfenson Fonofos Profenofos  
Clorfenvinfos Forato Prometrina  
Clorpirifos Fosalone Propaclor  
Clorpirifos-metil Fosmet Propiconazol  
Clortalonil Fostiazato Protiofos  
Cianazina Fluvalinato Quinalfos  
Cianofenfos HCH Quinometionato  
Ciflutrin Heptacloro Simazina  
Cihalotrin-lambda Heptacloroepoxido Sulfotep  
Cimoxanilo Heptenofos Temefos  
Cipermetrin Hexaconazol Terbacil  
DDT (Suma de isómeros) Hexaclorobenceno Terbufos  
Deltametrin Imazalil Terbumetona  
Demeton Iprodione Terbutilazina  
Demetron-S-metil Isofenfos Terbutrina  
Desmetrin Lindano Tetraclorvinfos  
Diazinon Malation Tetradifon  
Diclobenil Mecarbam Tetrametrina  
Diclofluanida Metalaxil Tiometon  
Dicloran Metamidofos Tolclofos-metil  
Diclorvos Metolacloro Triadimefon  
Dicofol Metoxicloro Triadimenol  
Dieldrin Metribuzina Triazofos  
Dienoclor Mevinfos Triclorfon  
Difenilamina Miclobutanil Trifluralina  
Dimetoato Molinato Vinclozolina  
Dioxation Monocrotofos Vamidotion  
1. Descripción del método  
Los plaguicidas son extraídos con acetato de etilo en presencia de sulfato sódico anhidro y se determina el extracto filtrado por cromatografía de gases.  
2. Reactivos  
- Acetato de etilo grado residuos.  
- Sulfato sódico anhidro grado analítico.  
- Ciclohexano grado residuos.  
- Hexano grado residuos.  
3. Aparatos  
- Homogeneizador y cortador tipo Samis para procesar toda la muestra.  
- Triturador tipo Waring. Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de vacío de trompa de agua (Eyela o semejante).   
- Evaporador rotatorio a vacío con baÑo de agua termostatado.  
- Equipo de Cromatografía-GPC (exclusión molecular).  
- Cromatógrafos de gases equipados con detectores de captura de electrones (ECD), fotométrico de llama (FPD) con filtro de azufre y fósforo y detector nitrógeno-fósforo (NPD).  
4. Extracción  
Se pesan en un vaso de triturador 50 gramos de muestra vegetal y se homogeneiza. Se aÑaden a continuación en el siguiente orden, 150 mililitros de acetato de etilo y 40 gramos (aproximadamente) de sulfato sódico anhidro. Se trituran durante 2-3 minutos en un homogeneizador tipo Waring o bien un minuto en un Polytron.  
En el caso de muestras con alto contenido en agua se les puede aÑadir una cantidad superior de sulfato sódico anhidro para eliminar completamente la humedad que pueda quedar retenida en la fase de acetato de etilo.  
Se mantiene el homogeneizado en reposo durante unos minutos hasta que decante completamente la fase sólida. En el caso de que no se observe una separación clara entre las fases sólida y líquida, se recomienda centrifugar el extracto.  
Se decanta el líquido a través de un embudo con lana de vidrio y 20 gramos de sulfato sódico anhidro. Se repite el proceso una vez más aÑadiendo 100 mililitros de acetato de etilo al vaso del triturador. Se lava el embudo con 10 ó 15 mililitros de disolvente dos veces.   
El extracto se recoge en un matraz de fondo redondo y se evapora a sequedad en un rotavapor a temperatura de 40øC. El residuo seco se redisuelve con 10 mililitros de hexano o acetato de etilo/ciclohexano (1:1).  
5. Purificación del extracto  
Generalmente este paso no es imprescindible realizarlo debido a la selectividad de los detectores empleados. Pero es necesario efectuarlo en caso de que aparezcan sustancias coextraídas, que interfieran en el análisis cromatográfico, sobre todo cuando se utiliza como detector analítico captura de electrones (ECD).  
Existen diferentes modos de purificación de extractos: columnas de florisil o alúmina, cartuchos Sep-Pack, etc. Pero la técnica que mejores resultados ha dado por la alta recuperación, regeneración de la columna y eliminación de pérdidas es la purificación mediante cromatografía de exclusión molecular (GPC), teniendo además la posibilidad de poder adaptarle un sistema automático.  
El método consiste en pasar a través de una columna, rellena de Bio-Beads SX-3, 10 mililitros del extracto de la muestra disuelta en acetato de etilo/ciclohexano (1:1) a un flujo de 5 mililitros por minuto, durante aproximadamente 20 minutos. De esta forma se eliminan todas las sustancias interferentes, como los colorantes naturales, las clorofilas, etc., que poseen un mayor peso molecular. A continuación, se recoge la fracción o fracciones donde se encuentran eluidos los distintos plaguicidas, de menor peso molecular.  
Esta fracción recogida se evapora a sequedad y se redisuelve con 10 mililitros de la mezcla de ciclohexano y acetato de etilo (1:1).  
En el supuesto de que no se disponga de un equipo de GPC (cromatografía de exclusión molecular) se puede purificar el extracto con columnas rellenas de florisil.  
Previamente se debe acondicionar el florisil, mediante calentamiento en estufa a 500øC durante cuatro horas, enfriarse en desecador y aÑadir un 3 por cien de agua.  
En una columna de vidrio de 30 centímetros de longitud, se introducen unos 15 centímetros de florisil (acondicionado) y se aÑaden los 10 mililitros del extracto (anterior); se eluye la columna con tres fracciones diferentes. La primera con 200 mili-litros de una mezcla de éter de petróleo y éter etílico (94:6). La segunda con 200 mililitros de éter de petróleo y éter etílico (85:15). La tercera con otros 200 mililitros de éter de petróleo y éter etílico (50:50). Cada fracción se recoge en un ma-traz esférico y se concentra en un rotavapor hasta 2 mililitros (aproximadamente) y se redisuelve con ciclohexano hasta 10 mililitros.  
También se pueden utilizar en la purificación cartuchos Sep-Pack de florisil (un gramo de relleno). Se realiza previamente el acondicionamiento del cartucho con 2 mililitros de hexano, se seca durante 1 ó 2 minutos y se pasan a continuación 5-10 mililitros de extracto de la muestra, volviendo a secar el cartucho inyectando aire con la jeringa.  
Se extraen los plaguicidas del cartucho eluyendo a través de él dos fracciones de disolvente: la primera con 5 mililitros de una mezcla de éter de petroleo y éter etílico (85:15) y la segunda con 5 mililitros de éter de petróleo y éter etílico (50:50).  
Es aconsejable que la velocidad de paso del disolvente a través del Sep-Pack sea gota a gota, tanto al realizar las eluciones, como al pasar la muestra inicialmente a través de él.  
6. Determinación cromatográfica  
El extracto obtenido se inyecta en el cromatógrafo de gases que contenga detector de captura de electrones (ECD) para determinación de compuestos clorados, fotométrico de llama para los fosforados y de NPD para los plaguicidas que contengan nitrógeno o fósforo en sus moléculas.  
Condiciones cromatográficas  
Temperaturas  
Inyector 270øC  
Detector 270øC  
Columna Programado de 100øC a 220øC con rampa de 30øC/minuto y de 220øC a 270øC con rampa de 4øC/minuto.  
Flujos  
Columna capilar: 0,5-1 ml/min.  
Columna empacada: 40 ml/min.  
Fase estacionaria  
Columnas capilares: fases tipo HP-1, HP-2 o semejantes.  
Columnas empacadas: fases OV-210, OV-1, OV-101, OV-17, QF-1, etc. y mezclas de las mismas.  
7. Cuantificación  
Los tiempos de retención de los picos del cromatograma resultante de la muestra se comparan con los del cromatograma de una disolución patrón para su identificación.  
Una vez identificado un compuesto, se cuantifica mediante integración del área de éste, comparándola con la de su patrón correspondiente.  
Los resultados se expresan en partes por millón (ppm), que expresan los miligramos del plaguicida contenidos en cada quilogramo del producto vegetal.  
La ecuación a utilizar durante la cuantificación es:  
 Am Vip Vf  
C= Cp   
 Ap Vim P   
Donde  
C = Concentración del plaguicida en la muestra (ppm).  
Am = Area del pico del plaguicida en la muestra.  
Ap = Area del pico del plaguicida en el patrón.  
Vip = Volumen de inyección del patrón (æL).  
Vim = Volumen de inyección de la muestra (æL).  
Cp = Concentración del plaguicida en la disolución patrón (ppm).  
Vf = Volumen de aforo final (mL).  
P = Peso, en gramos, de la muestra.  
8. Confirmación  
Cuando los resultados sean positivos (superiores a los LMR), se deben confirmar los mismos.  
Lo más seguro para tener una exactitud analítica es volver a realizar el análisis por espectrometría de masas, dada la especificidad para cada molécula.  
El método de confirmación clásico es inyectar el extracto de la muestra en dos o más columnas con fases estacionarias diferentes, de modo que cambie el tiempo de retención del plaguicida que se quiere confirmar.  
En compuestos fosforados que tengan azufre en sus moléculas resulta adecuado, para tener certeza analítica, el uso del detector FPD, utilizando los dos filtros en paralelo.  
Resulta útil también para confirmación de resultados en algunos plaguicidas el realizar derivaciones químicas.  
MÉTODO IB - MULTIRRESIDUOS (Luke modificado)  
Los siguientes plaguicidas pueden ser determinados por este método:  
Atrazina Etrimfos Permetrin  
Azinfos-metil Fenamifos Pirazofos  
Bifentrin Fenitrotion Piridafention  
Bitertanol Fenpropatrin Pirimicarb  
Bromofos Fentoato Pirimifos-etil  
Bromofos-etil Fluvalinato Pirimifos-metil  
Bromopropilato HCH Procimidona  
Captafol Heptacloro Profenofos  
Carbofenotion Heptacloroepoxido Prometrina  
Clordano Hexaconazol Propacloro  
Clorpirifos Hexaclorobenceno Propiconazol  
Clorpirifos-metil Imazalil Quinalfos  
Ciflutrin Iprodione Quinometionato  
Cihalotrin-lambda Isofenfos Simazina  
Cipermetrin Lindano Terbutilazina  
DDT (Suma de isómeros) Malation Terbutrina  
Deltametrin Metalaxil Tetraclorvinfos  
Diazinon Metolacloro Tetradifon  
Diclobenil Metoxicloro Tetrametrina  
Dicloran Metribuzina Triadimefon  
Diclorvos Miclobutanilo Triadimenol  
Dicofol Naled Triazofos  
Dieldrin Nuarimol Trifluralina  
Difenilamina Paration Vinclozolina  
Endosulfan Paration-metil Vamidotion  
Endrin Pentaclorobenceno  
1. Principio  
La muestra se homogeneiza con acetona y se filtra; los plaguicidas son transferidos desde el filtrado acuoso a una fase orgánica por agitación con éter de petróleo y cloruro de metileno. La fase orgánica se concentra y se vuelve a reextraer con éter de petróleo y cloruro de metileno.  
El concentrado de la fase orgánica se inyecta en cromatógrafo de gases, para la determinación de una amplia variedad de residuos de plaguicidas.  
2. Reactivos  
- Acetona grado residuos.  
- Éter de petróleo grado residuos.  
- Cloruro de metileno grado residuos.  
- Ciclohexano grado residuos.  
- Cloruro sódico (PA).  
- Sulfato sódico anhidro (PA).  
- Lana de vidrio.  
3. Aparatos  
- Homogeneizador y cortador tipo Samis para procesar toda la muestra.  
- Triturador tipo Waring, Ultrarrutax o Polytron.  
- Bomba de vacío con trompa de agua (Eyela o semejante).  
- Evaporador rotatorio con baÑo de agua termostatado.  
- Cromatógrafo de gases equipado con detector de captura de electrones ECD y con detector nitrógeno-fósforo NPD, o bien fotométrico de llama FPD con filtro de fósforo y azufre.  
4. Condiciones cromatográficas  
- Flujo del gas portador: 1-2 ml/min.  
- Temperaturas:  
Inyector 250øC.  
Detectores ECD-300øC.  
 FPD-250ø-300øC.  
 NPD - 250ø - 300øC.  
- Columna: programada en 100øC durante 2 minutos, gradiente de 10øC/min hasta 180øC y de 180øC a 260øC con gradiente de 4øC/mim.  
- Fase estacionaria: columna capilar de 30 metros de longitud y 0,25 milímetros de diámetro interno del tipo SPB-5.  
5. Método  
5.1. Preparación de la muestra  
Una vez preparada la muestra, se corta en trozos pequeÑos y se tritura.  
Se pesan 100 gramos de la muestra, se aÑaden 2 o 3 gramos de sulfato sódico anhidro y 200 mililitros de acetona. Se tritura durante 2-3 minutos.  
Se filtra con ayuda de vacío a través de un embudo Büchner provisto de papel de filtro, o a través de un embudo de placa porosa, se recoge el filtrado en un matraz Kitasato y se mide el volumen total de extracto (V-1). Este dato sólo es necesario en caso de que no se precise utilizar todo el filtrado. Generalmente se toman sólo 100 mililitros.  
Se traspasan 100 mililitros del filtrado, exactamente medidos, a un embudo de decantación de 1 litro, guardando el resto por si fuese necesario repetir el análisis, y se adicionan 100 mililitros de éter de petróleo y 100 mililitros de cloruro de metileno. Se agita 1 minuto y se dejan separar las fases.  
Una vez completada la separación, se transfiere la fase acuosa inferior a un segundo embudo de decantación de 1 litro.  
La fase orgánica superior del primer embudo se pasa a través de una capa de sulfato sódico anhidro de unos 4 centímetros de espesor colocada en un embudo de filtración de 10 centímetros de diámetro sobre lana de vidrio, para eliminar el agua que pueda quedar retenida en la fase orgánica.  
Se recoge el filtrado del paso anterior sobre un matraz esférico de 500 mililitros, adecuado para utilizar posteriormente en el rotavapor.  
Al embudo de decantación que contiene la fase acuosa se le aÑaden 7 gramos de cloruro sódico y se agita durante 1 minuto. Se aÑaden 100 mililitros de cloruro de metileno, se agita y se dejan separar las fases.  
La fase orgánica inferior se pasa igualmente sobre el embudo de filtración anterior, que contiene el sulfato sódico anhidro, y se recoge en el mismo matraz esférico.  
La fase que queda en el segundo embudo de decantación se extrae con otros 100 mililitros de cloruro de metileno, repitiendo el mismo proceso anterior.  
Se sitúa el matraz que contiene el conjunto de los tres extractos en un rotavapor, seleccionando la temperatura del baÑo a < 40øC y se procede a evaporar el disolvente. Es conveniente realizar la operación lentamente al principio, para evitar proyecciones de la disolución al sistema de vacío, aumentando progresivamente la velocidad de la evaporación hasta obtener 2 mililitros de extracto concentrado.  
Se deja enfriar, se adicionan 20 mililitros de ciclohexano y se reconcentra a 2 mililitros. No debe llegar a sequedad en ningún paso de la concentración.  
Una vez obtenida de nuevo la temperatura ambiente, se afora el volumen del extracto a 10 mililitros con ciclohexano.  
Se inyecta 1 microlitro en el cromatógrafo de gases.  
5.2. Purificación con florisil en cartuchos de Sep-Pack  
Se aconseja realizar la purificación cuando se utilice en el análisis detector de captura de electrones. Debido al largo proceso de extracción sólo es necesario realizar este paso cuando haya interferencias analíticas que pongan en duda la bondad de los resultados.  
Este proceso tiene como fin eliminar los coextractos que puedan interferir en el análisis cromatográfico, consiguiendo además alargar la vida útil de columnas y detectores a la vez que se obtienen cromatogramas limpios más fáciles de interpretar.  
Previamente se debe acondicionar el cartucho con 2 mililitros de hexano, se seca durante 1 ó 2 minutos y se pasa a continuación de 5-10 mililitros de muestra. Se vuelve a secar inyectando aire con la jeringa.  
Se extraen los plaguicidas del cartucho eluyendo a través de él dos fracciones, la primera con 5 mililitros de una mezcla de éter de petróleo y éter etílico (85:15), y la segunda con 5 mililitros de éter de petróleo y éter etílico (50:50).  
Es aconsejable que la velocidad de paso del disolvente a través del Sep-Pack sea gota a gota, tanto en las elucciones como al pasar la muestra inicialmente a través de él.  
Se evapora el extracto a sequedad y se redisuelve con 5 mililitros de ciclohexano para su inyección posterior en el cromatógrafo de gases.  
6. Cuantificación y confirmación  
Estos pasos se realizan igual a los descritos en el método anterior 1.A (acetato de etilo), teniendo en cuenta para la cuantificación la partición que se realiza sobre el extracto (100 ml frente a V-1).  
MÉTODO II - DITIOCARBAMATOS  
Los plaguicidas que se determinan por este método son:  
Nabam Zineb Tiram  
Mancoceb Propineb Ziram  
Maneb Metiram Ferbam  
Los ditiocarbamatos son transformados en disulfuro de carbono (CS2) mediante tratamiento con ácido clorhídrico en presencia de cloruro de estaÑo II. Existen tres métodos perfectamente válidos para su análisis.  
MÉTODO IIA - ESPECTROFOTOMÉTRICO  
1. Principio  
La muestra se somete a un tratamiento de reflujo en medio ácido. El disulfuro de carbono formado se arrastra a través de dos trampas. En la primera, se retiene el ácido sulfídrico (H2S) y otros interferentes volátiles; en la segunda, se hace reaccionar con un reactivo que contiene dietanolamina y Cu++, formándose un complejo de color pardo que se mide por espectrofotometría a la longitud de onda de 435 nm.  
2. Reactivos  
- Cloruro de estaÑo II dihidratado.  
- Acido clorhídrico concentrado.  
- Reactivo de color: pesar 0,012 gramos de acetato cúprico monohidratado en matraz de 250 mililitros, aÑadir 25 gramos de dietanolamina y diluir con etanol.  
- Disulfuro de carbono.  
- Disoluci ón de hidróxido sódico al 6,5 por cien.  
- Disolución patrón de disulfuro de carbono: en un matraz aforado de 25 mililitros que contiene 5 mililitros de etanol y está exactamente tarado, se pipetean 0,1 mililitros de CS2 y se anota el peso aÑadido. Se enrasa hasta los 25 mililitros con etanol y se mezcla bien. Se diluyen 2 mililitros de esta disolución hasta 100 mililitros con etanol y se mezcla.  
3. Aparatos  
- Montaje de descomposición descrito por Pease. HI Journal AOAC 40, 113-1118, que consiste en un sistema de reflujo con un matraz de tres bocas de 500 mililitros y adaptado a dos trampas, con una salida para vacío adaptada a la salida de la segunda trampa.  
- Espectrofotómetro ultravioleta-visible.  
- Manta calefactora.  
4. Curva patrón  
A una serie de matraces de 25 mililitros se aÑaden cantidades de solución patrón de CS2 variando desde 0,1 hasta 3 mililitros. A cada matraz se aÑaden 15 mililitros de reactivo de color. Se diluye con etanol hasta los 25 mililitros y se mezcla. Se espera 15 minutos y se miden las absorbancias en el espectro-fotómetro a 435 nm frente a un blanco mezcla de 15 mililitros de reactivo de color y 10 mililitros de etanol. Representar absorbancias frente a æg de CS2.  
5. Procedimiento  
Se pesan 50 gramos de muestra en el matraz de tres bocas, se aÑaden 2 gramos de cloruro estannoso y una mezcla de 25 mililitros de ácido clorhídrico con 200 mililitros de agua destilada.  
En la primera trampa se aÑaden 10 mililitros de NaOH al 6,5 por cien y en la segunda trampa, 15 mililitros del reactivo de color. Se conecta el sistema de reflujo, se aplica un vacío suave y se calienta el matraz a 70øC durante 45 minutos. Una vez finalizado el periodo de ebullición, se aparta la manta calefactora y se desconecta el vacío.  
6. Determinación  
Se vierte el contenido de la trampa de CS2 en un matraz aforado de 25 mililitros, se enrasa con etanol y se mezcla. Esta disolución se mide por espectrofotometría a 435 nm frente al blanco (15 ml de reactivo de color enrasados a 25 ml con etanol) y se compara su absorción con una curva de calibrado realizada previamente con patrones de distinta concentración, como se ha descrito anteriormente.  
7. Recuperación  
Las recuperaciones son mayores del 85 por cien para todos los ditiocarbamatos en un rango de concentraciones entre 0,1-1,5 miligramos por quilogramo.  
Los resultados se expresan en miligramos por quilogramo de CS2.  
NOTA: los componentes naturales de algunos vegetales pueden producir disulfuro de carbono en las condiciones del análisis no superior a 20,08 miligramos por quilogramo.  
MÉTODO IIB - ESPACIO DE CABEZA  
1. Principio  
La muestra se trata con ácido clorhídrico en caliente y el CS2 desprendido se determina en el espacio de cabeza por cromatografía de gases con detector de captura de electrones o fotométrico de llama con filtro de azufre.  
2. Reactivos  
- Cloruro de estaÑo II dihidratado.  
- Acido clorhídrico concentrado.  
- Solución de cloruro de estaÑo II en ácido clorhídrico. Se disuelven 15 gramos de cloruro de estaÑo II dihidratado en 333 mililitros de ácido clorhídrico concentrado en caliente y se diluye con agua hasta 1 litro.  
- Disulfuro de carbono.  
3. Aparatos  
- Frascos de 250 mililitros con tapón de rosca equipados con septum.  
- Jeringa de 250 mililitros tipo Gas-Tight. Precission Sampling Corp.  
- BaÑo de agua termostatado.  
- Cromatógrafo de gases con detector de captura de electrones o fotométrico de llama con filtro de azufre.  
4. Procedimiento  
Se pesan 25 gramos de muestra en el frasco de 250 mililitros, se aÑaden 100 mililitros de la solución de cloruro de estaÑo II en ácido clorhídrico y se cierra herméticamente el frasco. Se mantiene durante dos horas el frasco en un baÑo de agua termostatado a 70øC y posteriormente se enfría a temperatura ambiente.  
5. Determinación  
Se inyectan 25-250 æl del espacio de cabeza en el cromatógrafo de gases en las siguientes condiciones:  
Columna Pyrex de 1,2 metros de longitud y 2 milímetros de diámetro interno rellena con Tenax de 60-80 mallas.  
Temperatura del inyector: 160øC.  
Temperatura del horno: 100øC.  
Gas portador: nitrógeno 30 ml/m.  
Detector de captura de electrones o fotométrico de llama con filtro de azufre.  
En estas condiciones el tiempo de retención del disulfuro de carbono es aproximadamente 3 minutos.  
Alternativamente se puede utilizar una columna rellena de 10 por cien de OV-101 en Chromosob WHP 80-100 mallas.  
6. Recuperación  
El estudio realizado sobre 14 productos vegetales diferentes en concentraciones entre 0,2-2,5 miligramos por quilogramo de CS2 proporciona una recuperación media sobre cinco réplicas para los etilen-bis-ditiocarbamatos del 95,4 por cien y una derivación estándar S = 5,6 por cien; para los dimetil ditiocarbamatos (excepto tiram), del 97,2 por cien (S = 5,9%), y para el tiram, 87,1 por cien (S = 5,3%).  
Los resultados se expresan en miligramos por quilogramo de CS2. El límite de detección es de 0,01 miligramos por quilogramo.  
NOTA: al triturar la muestra es necesario proceder rápidamente a su análisis debido a que las enzimas de las frutas y hortalizas pueden descomponer a los ditiocarbamatos.  
MÉTODO IIC - CROMATOGRáFICO  
1. Principio  
Los ditiocarbamatos se descomponen en medio ácido a reflujo y el CS2 desprendido se recoge en una capa de tolueno, se inyecta posteriormente en un cromatógrafo de gases con detector de captura de electrones o fotométrico de llama con filtro de azufre.  
2. Reactivos  
- Solución de cloruro de estaÑo II en ácido clorhídrico. Se disuelven 15 gramos de cloruro de estaÑo II dihidratado en 333 mililitros de ácido clorhídrico concentrado en caliente y se diluye con agua hasta 1 litro.  
- Tolueno.  
3. Aparatos  
- Sistema de reflujo con matraz de fondo redondo de 250 mililitros.  
- BaÑo de agua termostatada a 70øC.  
- Cromatógrafo de gases con detector de captura de electrones o fotométrico de llama con filtro de azufre.  
4. Procedimiento  
Se pesan 25 gramos de muestra triturada en el matraz de fondo redondo; se aÑade 100 mililitros de la disolución de cloruro estaÑo II en medio ácido y 25 mililitros de tolueno. Se conecta el reflujo y se calienta a 70øC durante 45 minutos. Se deja enfriar y se recoge la capa superior de tolueno, que es la que se determina por cromatografía de gases.  
5. Determinación  
La columna y las condiciones cromatográficas son iguales a las del submétodo B.  
6. Recuperación  
Las recuperaciones han sido mayores del 90 por cien en todos los casos y el límite de detección es de 0,01 miligramos por quilogramo de CS2.  
MÉTODO III - BENZIMIDAZOLES  
1. Justificación de la elección del método  
Este método, adaptado según el procedimiento descrito por J.E. Farrow (Analyst, 102, 752-758 (1977)), se ha elegido por que con él es posible analizar el grupo de fungicidas derivados de benzimidazol (tiabendazol, carbendazima, benomilo y metil tiofanato), así como orto-fenifenol.  
2. Descripción del método  
Los fungicidas se extraen con acetato de etilo en presencia de sulfato sódico anhidro. El extracto se purifica mediante una separación ácido/base y se determina por cromatografía líquida de alta resolución con detector UV a 283 nm.  
Durante la purificación ácido/base, el fungicida benomilo sufre una hidrólisis, descomponiéndose a carbendazima, por lo que se determina como tal. En el caso de metil-tiofanato, también forma carbendazima, pero no es una reacción cuantitativa, por lo que para su determinación es necesario analizar el contenido de metil-tiofanato que no se transforma.  
3. Reactivos  
- Acetato de etilo grado residuos.  
- Sulfato sódico anhidro grado residuos.  
- Diclorometano grado residuos.  
- Acido clorhídrico concentrado (33%) grado análisis.  
- Éter de petróleo grado residuos.  
- Hidróxido sódico grado análisis.  
- Acido sulfúrico concentrado grado análisis.  
- Tetraborato sódico tetrahidratado grado análisis.  
- Solución tampón: disolver 28,6 gramos de tetraborato sódico y 12 gramos de hidróxido sódico en aproximadamente 700 mililitros de agua destilada.  
- Amoníaco concentrado grado análisis.  
- Metanol, grado HPLC.  
- Fase móvil para HPLC: mezclar 60 partes de metanol con 40 de agua y aÑadir 0,5 partes de amoníaco concentrado.  
4. Aparatos  
- Triturador.  
- Batidora.  
- pH metro.  
- Rotavapor con baÑo de agua termostatado.  
- Equipo de HPLC con detector ultravioleta a 283 nm.  
5. Extracción  
Se pesan 50 gramos de muestra homogeneizada en un vaso de batidora, se aÑaden 100 mililitros de acetato de etilo y 40 gramos de sulfato sódico anhidro y se agita durante 3 minutos en la batidora a 3.000 revoluciones por minuto. Se decanta el líquido y se filtra a través de un embudo que contiene lana de vidrio (nota 3) y sulfato sódico anhidro (en ocasiones puede ser necesario centrifugar el extracto antes de la filtración, por ejemplo en análisis de granos).  
6. Pretratamiento  
Se transfieren 20 mililitros del extracto filtrado (correspondiente a 10 gr de muestra) a un matraz de fondo redondo de 25 mililitros y se concentran hasta 0,5 mililitros aproxima-damente. A continuación, se transfieren a un embudo de decantación de 100 mililitros con ayuda de 10 mililitros de diclorometano y 4 mililitros de ácido clorhídrico y se aÑaden 10 mililitros de agua. Se agita vigorosamente el conjunto durante 2 minutos (nota 1) y se recoge la fase orgánica de diclorometano en un matraz de fondo redondo de 50 mililitros, repitiendo la extracción dos veces más con porciones de 10 mililitros de diclorometano, que se unen a la anterior (extracto A o A'). En esta fase orgánica se determina el contenido de metil tiofanato u o-fenil-fenol.  
La fase acuosa se guarda en otro embudo de decantación de 100 mililitros y se procede como se describe en (B) para la determinación de carbendazima y tiabendazol.  
7. (A) Determinación de metil-tiofanato  
Se concentra a sequedad el extracto de diclorometano y se redisuelve con dos porciones de 20 mililitros de HCl 2N, que se transfiere a un embudo de decantación de 250 mililitros. Se aÑaden 100 mililitros de éter de petróleo, se agita y se descarta la fase orgánica (purificación del extracto). A continuación, se extrae con dos porciones de 20 mililitros de diclorome-tano, que se transfieren a un matraz de 50 mililitros. Se concentra a sequedad y se redisuelve con un volumen de fase móvil de 2 a 5 mililitros (solución A).  
8. (A') Determinación de o-fenil-fenol.   
Se toman 20 mililitros del filtrado inicial y se repite el proceso del pretratamiento.  
Se transfiere el extracto de diclorometano a un embudo de decantación de 250 mililitros, se aÑaden 40 mililitros de NaOH 1 N y 100 mililitros de éter de petróleo y se agita durante dos minutos, desechándose la fase orgánica (purificación del extracto). Se aÑaden 30 mililitros de H2SO4 4 N y se extrae dos veces con 2 x 20 mililitros de éter de petróleo. Los extractos se recogen en un matraz de 50 mililitros y se concentran en un rotavapor, llevándose a sequedad con nitrógeno. Por último, se redisuelve con una cantidad de fase móvil entre 2 y 5 mililitros (solución A').  
9. (B) Determinación de carbendazima y tiabendazol  
Se aÑaden 17,7 mililitros de solución tampón y 10 mililitros de diclorometano a la fase acuosa del pretratamiento, se agita y se transfiere la fase orgánica a un matraz corazón, filtrándola a través de un embudo que contenga lana de vidrio y sulfato sódico anhidro. Se aÑade de nuevo solución tampón a la fase acuosa, ajustando a un pH aproximado de 7,5 + 0,2 (nota 2), y se extrae con dos porciones de 10 mililitros de diclorometano. Se reúnen las fases orgánicas en el mismo matraz filtrándolas a través del embudo. Se concentra el extracto a sequedad y se redisuelve el residuo con una cantidad de fase móvil de 2 a 5 (solución B).  
10. Determinación cromatográfica  
Se inyectan 20 æl de las soluciones A, A' y B en el cromatógrafo líquido con las siguientes condiciones:  
Columna: 150 milímetros longitud x 4,6 milímetros de diámetro rellena de Hypersil ODS de 5 æm.  
Temperatura: ambiente.  
Detector: UV con lectura a 283 nm.  
Tiempos de retención:  
Carbendazima - 2,5 minutos.  
Metil-tiofanato - 2,8 minutos.  
Tiabendazol - 3,5 minutos.  
O-fenil-fenol - 7,8 minutos.  
Se determina metil-tiofanato en la solución A, o-fenil-fenol en la A' y carbendazima y tiabendazol en la B.  
11. Identificación y cuantificación  
Los tiempos de retención de los picos del cromatograma resultante de la muestra se comparan con los del cromatograma de una disolución patrón, para su identificación.  
Una vez identificado un compuesto, se cuantifica comparándolo con el área del pico de su patrón correspondiente.  
La ecuación a utilizar es:  
 Am Vf   
C= Cp   
 Ap P   
Donde:  
C = Concentración del plaguicida en la muestra (mg/kg).  
Am = Area del pico del plaguicida en la muestra.  
Ap = Area del pico del plaguicida en el patrón.  
Cp = Concentración del plaguicida en la solución patrón (mg/l).  
Vf = Volumen de aforo final (ml).  
P = Peso de la muestra tomado (10 g).  
Puesto que en la legislación espaÑola el LMR que se aplica al grupo de carbendazima, benomilo y metil-tiofanato se expresa como «Suma de carbendazima, benomilo y metil-tiofanato, expresado como carbendazima», el resultado correspondiente a me-til-tiofanato hay que corregirlo para expresarlo como carbendazima. El factor que le correspondería multiplicar al residuo de metil-tiofanato sería 0,558.  
Por tanto, el resultado final del residuo para los fungicidas de este grupo sería la suma de la cantidad de carbendazima encontrada, que incluye la de benomilo, más la de metil-tiofanato.  
12. Recuperación  
Las recuperaciones según este método han resultado:  
\* Carbendazima: 72 por cien (CV 7-11%).  
\* Metil-tiofanato: 68 por cien (CV 7-9%).  
\* O-fenil-fenol: 70 por cien (CV 8-15%).  
\* Tiabendazol: 79 por cien (CV 5-15%).  
13. Límite de determinación  
Se encontró que el límite de determinación para todos los fungicidas analizados es de 0,02 miligramos por quilogramo.  
Notas:  
1. Es muy importante que la mezcla sea vigorosamente agitada durante este tiempo. Una agitación lenta o demasiado corta ocasiona bajas recuperaciones. Las fases deben separarse lo mejor posible, esperando 15 minutos o más debido a la formación de emulsiones.  
2. El pH durante este paso es crítico. Se ha observado que el pH decrece drásticamente después de la primera extracción, así que habrá de ajustarse. El pH no deberá ser mayor de 8 debido a que pueden producirse pérdidas en la carbendazima.  
3. Se aconseja la filtración del extracto sobre sulfato sódico en lana de vidrio y no utilizar papel de filtro por producirse pérdidas de los fungicidas.  
4. La carbendazima es débilmente soluble en la fase móvil, así que la primera solución patrón se aconseja prepararla en dioxano y las sucesivas diluciones con la fase móvil.  
Información suplementaria  
El metil tiofanato se transforma parcialmente en carbendazima, así pues en las muestras que están tratadas con dicho producto conviene analizar el contenido en carbendazima, en especial cuando existe presencia de cobre. Existe otro método para la determinación de metil tiofanato descrito por Shigeo Ono (Ni-ppon Soda Co. 1973) en el cual es convertido totalmente a carbendazima, mediante reflujo con acetato cúprico en una solución acuosa de ácido acético, analizándose por HPLC o por espectrofotometría.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI