Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 8338, del 13-07-2018 (2018/6510)

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1310/2016.
--------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8338

Data del DOGV
:   13-07-2018

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2018/6510

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 2 de Torrent

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment ordinari número 1310/2016. [2018/6510]  
De: Bankia, SA.  
Procuradora: María Gisbert Rueda.  
Contra: Aziz Atif Mennana.  
En aquest procediment ordinari, seguit a instàncies de Bankia, SA, contra Aziz Atif Mennana s'ha dictat la sentència, que literalment diu el següent:  
  
«Sentència número 27/2018  
 Torrent, 5 de febrer de 2018  
M.ª José Férez Martí, magistrada jutgessa del Jutjat de Primera Instància número 2 dels d'aquesta ciutat i el seu partit, he vist les actuacions de judici ordinari seguides en aquest jutjat i registrades sota el número 1310/2016 a instàncies de Bankia, SA, representada per la procuradora senyora Gisbert i defesa per la lletrada senyora Casanova contra Aziz Atif, declarat en rebel·lia, d'acord amb els següents  
Antecedents de fet  
Primer. Per la procuradora senyora Gisbert, que obra en la indicada representació, es va formular demanda de judici ordinari, en la qual, després d'exposar els fets i fonaments de dret que va tindre per convenient, va acabar suplicant que es dictara sentència que estima la demanda, per la qual:  
a) Declare perdut el benefici del termini dels demandats en l'amortització del préstec hipotecari i la seua obligació del pagament del total capital pendent d'amortització des del mateix moment de la declaració de perduda.  
b) Condemne el demandat a pagar a l'actora la quantitat de 97.491,16 ?, import del saldo deutor del préstec en data 15 de desembre de 2015 de tancament del compte, més els interessos meritats des de la dita data i que es continuen meritant fins al complet pagament del deute liquidats al tipus pactat en l'escriptura de préstec, més les despeses i les costes del procediment.  
Segon. Admesa la demanda a tràmit, es va disposar l'emplaçament de la part demandada perquè, en el terme legal, en contestara, la qual no va comparéixer, sent declarat en rebel·lia. Convocades les parts a l'audiència prèvia, aquesta es va celebrar el dia assenyalat, amb l'assistència de la part actora. L'actora es va ratificar en l'escrit de demanda, i obert el període de prova, es va proposar la documental, i, de conformitat amb allò que disposa l'article 429.8 de Llei d'enjudiciament civil, sent l'única prova proposada i admesa la documental, constant la prova documental en actuacions sense haver sigut impugnada, van quedar les actuacions concluses per a sentència.  
Fonaments de dret  
Primer. Pel lletrat de la part actora, s'al·lega en síntesi, en la demanda, els fets següents:  
Amb data 30 de març de 2006, per mitjà d'escriptura autoritzada pel notari de València Alfonso Mulet Signes l'entitat Caja Madrid va subscriure amb Aziz Atif un contracte de préstec garantit amb hipoteca per import de 94.000 euros. Per mitjà d'escriptura autoritzada pel mateix notari de València, el dia 30 de març de 2009, Caja Madrid, va ampliar el préstec concedit al hui demandat fins a un principal de 95.000 euros. Per mitjà d'escriptura autoritzada pel notari de València Vicente Tomás Bernat el dia 29 d'abril de 2013, l'entitat Bankia, SA, va modificar el préstec hipotecari pactant una ampliació seua, fins a un import de 95.501,90 ?, responent amb la hipoteca establida sobre la finca registral número 16074 del Registre de la Propietat de València número 17. En les escriptures referenciades es va pactar el benefici a favor del prestatari del fraccionament i ajornament de l'obligació d'amortització del préstec concedit, de tal forma que la part prestatària va quedar obligada a tornar el capital prestat per mitjà del pagament de 480 quotes mensuals, comprensives de capital i interessos des de la firma de l'última escriptura de 29 d'abril de 2013. També es va pactar que l'import de les quotes es revisaria en funció de les successives revisions del tipus d'interés, en ser aquest variable d'acord amb el que pacta. Que en aquest cas, el prestatari va deixar d'atendre el pagament de les quotes mensuals meritades des del mes de març de 2014 d'ara en avant, resultant un saldo deutor a data 18 de desembre de 2015 de 97.491,16 ?, i s'haurà de tenir en compte que, el termini concedit al prestatari per a l'amortització era de 40 anys (per mitjà de 480 quotes mensuals) i no obstant això tan sols va atendre les meritades fins a març de 2014 deixant de pagar totes les restants, esperant Bankia, dos anys més, després del primer impagament per a procedir al tancament del compte que s'efectua al desembre de 2015, quan el primer impagament es va produir al març de 2014, considerant per això que, a la vista del greu incompliment del contracte i de la falta de voluntat o de possibilitat del demandat de tornar el préstec concedit, perquè fa mes de dos anys i set mesos que no entrega cap quantitat, pertoca la pèrdua del dret al benefici de termini, i l'exigència tant del capital pendent d'amortització com dels seus interessos ordinaris i dels moratoris, i s'ha requerit de pagament al prestatari de la quantitat deguda per mitjà del corresponent burofax sense que el demandat haja abonat cap quantitat des de llavors. Per això, a l'empara del que disposa l'article 1129.1 del CC en relació amb l'article 1127 i art 1124 del CC, exercita aquesta acció per a la qual es pretén exigir el compliment pel prestatari de l'obligació que li incumbeix d'amortització del préstec sense que l'entitat prestadora haja d'esperar-se a l'expiració del termini pactat.   
  
A més a més, el demandat va constituir hipoteca voluntària sobre un immoble, concretament la finca registral número 16074 del Registre de la Propietat de València número 17. La dita garantia ha perdut el seu valor inicial, i a més, la finca hipotecada ha sigut embargada per la Tresoreria General de la Seguretat Social, i es pot predicar a priori que el demandat és insolvent als efectes del CC i que procediria la pèrdua del benefici del termini.  
La part demandada no va comparéixer, sent declarat en rebel·lia, la qual cosa no implica aplanament, ni admissió dels fets.  
Segon. La part actora acciona amb fonament en l'article 1129 CC, que preveu expressament la possibilitat que el creditor puga reclamar la totalitat d'allò que s'ha degut, abans del venciment del termini pactat, quan el deutor «perd» el dret a utilitzar el termini.  
Quant a la pèrdua del dret del termini del deutor, l'article 1129 CC referit establix que: «Perdrà el deutor tot dret a utilitzar el termini: 1r Quan, després de contreta l'obligació, resulte insolvent, llevat que garantisca el deute. (...) 3r Quan per actes propis haguera disminuït aquelles garanties després d'establides, i quan per cas fortuït desaparegueren, a menys que siguen immediatament substituïdes per unes altres noves i igualment segures».  
Atés el tenor literal de l'article 1129.1 del CC, la pèrdua del benefici o venciment anticipat del deute, es connecta a una sobrevinguda mutació de les condicions patrimonials dels deutors susceptibles de posar en evident perill la consecució per part del creditor de la prestació deguda.  
  
De conformitat amb allò que disposa l'article 217 Llei d'enjudiciament civil, i segons resulta de la prova documental aportada, la qual desplega tota la seua eficàcia, que no ha sigut impugnada d'advers, i, en especial, de les distintes escriptures de préstec hipotecari acompanyades, resulta que l'entitat financera va concedir al demandat un préstec per import de 95.501,90 euros a tornar en 480 quotes mensuals, pactant-se en l'última escriptura de novació, un interés nominal inicial fix del 2,20 per cent durant els 24 primers mesos, i després un variable, amb un interés moratori per referència a l'ordinari incrementat en sis punts percentuals al tipus vigent en el moment del pagament, constituint-se hipoteca sobre la finca registral número 16074 del Registre de la Propietat de València número 17, finca hipotecada que ha sigut embargada per la Tresoreria General de la Seguretat Social.  
  
No ha resultat controvertit l'impagament del deutor, i el prestatari ha deixat d'atendre el pagament de les quotes mensuals meritades des del mes de març de 2014, tal com resulta de l'acta notarial de fixació de saldo de data 18 de desembre de 2015 del notari de Madrid Carlos María García Ortiz, i resulta un saldo deutor de 97.491,16 ?.  
  
No és viable que un prestador no puga reclamar per cap via legal l'impagament del prestatari, encara que tinguen la condició de consumidor, a pesar d'haver complit íntegrament la seua obligació d'entrega del capital. En aquest cas, conforme a l'article 1740 CC, «pel contracte de préstec, una de les parts entrega a l'altra, o alguna cosa no fungible perquè l'use durant cert temps i li la torne, i en aquest cas s'anomena comodat, o diners o una altra cosa fungible, amb condició de tornar un altre tant de la mateixa espècie i qualitat, i en aquest cas conserva simplement el nom de préstec», i l'article 1753 CC afig «el que rep en préstec diners o una altra cosa fungible, adquireix la seua propietat, i està obligat a tornar als creditors un altre tant de la mateixa espècie i qualitat».   
Resulta que la part prestadora compleix amb l'entrega dels diners o cosa fungible, que constitueix l'essència del contracte - per la qual cosa existeix discussió doctrinal sobre la naturalesa real o consensual del préstec- i l'obligació principal del prestatari consisteix en la devolució de l'import de diners prestat (amb interessos o sense, art.1740.3 CC) o la cosa fungible de la mateixa espècie i qualitat prestada.  
Doncs bé, en aquest cas, en la mateixa escriptura de préstec hipotecari consta que la part demandada va rebre el capital prestat. D'altra banda, el demandat no ha comparegut ni denunciat incompliment de qualsevol tipus de la part actora, i, en l'altre extrem, sent l'obligació principal del demandat la devolució del capital prestat, a través del pagament de les quotes mensuals estipulades, aquesta resulta incomplida des del mes de març de 2014, i no s'han efectuat pagaments des de la dita data, sense que conste que a data actual, haja abonat cap quota o efectuats pagaments a compte, per la qual cosa el préstec es troba impagat des de març de 2014, és a dir, durant més de tres anys en l'actualitat. El demandat tampoc no ha comparegut ni per tant formulat al·legacions ni presentat prova que desvirtue tals fets.  
  
L'article 1.129 CC, es refereix als supòsits en què el creditor pot anticipar el venciment del deute, relatiu a situacions en què el deutor hi ha esdevingut insolvent o ha incomplit la prestació de les garanties del deute pactades, la qual cosa s'assembla a una situació d'incompliment total. D'acord amb allò que s'ha exposat, ha d'estimar-se la pèrdua de termini per insolvència del deutor, ja que després de contreta l'obligació, el prestador resulta insolvent, vist el nombre de quotes impagades. Així, de la prova practicada, consistent en documental, i en especial de la consulta patrimonial del demandat efectuada a través del PNJ, queda acreditat que el demandat ha sobresegut els seus pagaments, i que aquest no té béns o ingressos per a fer front al deute.  
Tercer. De conformitat amb allò que disposa l'article 1129 del CC, la pèrdua del benefici de termini, comporta que el creditor puga reclamar la totalitat del que deu. Per tal concepte, reclama l'entitat bancària la quantitat de 97,491,16 ?, dels quals, 94.191,68 - corresponen al capital; 3275,53 - a interessos ordinaris i 23,95 - a interessos de demora.  
  
Aquesta última partida es reclama a l'empara del que disposa l'estipulació sisena de l'escriptura de préstec hipotecari, la nul·litat del qual va ser plantejada d'ofici per la jutjadora a l'inici de l'acte de la vista i que fixava interessos de demora respecte de les quantitats impagades al tipus resultant d'incrementar en sis punts percentuals el tipus d'interés nominal anual ordinari vigent en cada moment.  
Com assenyalava la SAP de Burgos de 31 de gener de 2003, després de la Llei 7/1998, de 13 abril, sobre condicions generals de la contractació i modificació parcial de la Llei 26/1984 general de defensa dels consumidors i usuaris, la possibilitat d'analitzar el caràcter abusiu de clàusules com la d'actuacions, apareix sense cap problema, atés el nou article 10 bis.1, que estableix que «es consideraran clàusules abusives totes aquelles estipulacions no negociades individualment que en contra de les exigències de la bona fe causen, en perjudici del consumidor, un desequilibri important dels drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte», afegint que «En tot cas es consideraran clàusules abusives els supòsits d'estipulacions que es relacionen en la disposició addicional d'aquesta llei», i en aquest sentit, l'apartat 1.3r de la referida disposició addicional primera.   
Clàusules abusives: considera abusives les clàusules que impliquen «la imposició d'una indemnització desproporcionadament alta al consumidor que no complisca les seues obligacions». Actualment l'article 82 RD Legislatiu 1/2007. Òbviament, les clàusules que estableixen interessos de demora superiors al legal dels diners no són abusives «per se», perquè són expressió de la llibertat contractual, i tenen la seua empara en l'article 1.108 del Codi Civil. De la mateixa manera, el simple fet de trobar-nos davant d'un contracte d'adhesió no determina sense més que les seues clàusules siguen abusives, ja que per a resultar mereixedores del caràcter s'exigeix a més que tals clàusules generen en detriment del consumidor un desequilibri important entre els drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte. No obstant això, si mereixen tal qualificació, totes aquelles estipulacions no negociades individualment i totes aquelles pràctiques no consentides expressament que, en contra de les exigències de la bona fe causen, en perjudici del consumidor i usuari, un desequilibri important dels drets i obligacions de les parts que es deriven del contracte, i en concret les clàusules que suposen la imposició d'una indemnització desproporcionadament alta al consumidor i usuari que no complisca les seues obligacions. Els interessos de mora no poden configurar-se com el preu de la prestació, sinó que es tracta d'una indemnització, una clàusula penal que compel·leix a complir l'obligació. Així, l'anàlisi no és un altre que si tal indemnització és o no desproporcionada a la llum de la norma protectora dels interessos dels consumidors. A aquest efecte ha de tindre's en compte que ens trobem davant d'un préstec hipotecari on el banc té a favor seu una garantia real per a la satisfacció del seu crèdit.  
I respecte d'això ha d'estar-se a la doctrina jurisprudencial fixada en la Sentència del Tribunal Suprem de data 23 de desembre de 2015 quan estableix que «en els préstecs hipotecaris ha de mantindre's el mateix criteri establit en la mencionada sentència 265/2015 de 22 d'abril per als préstecs personals, de manera que la nul·litat afectara l'excés respecte de l'interés remuneratori pactat». Indica la referida Sentència de data 22 d'abril de 2015, a la qual es remet la STS de 23 de desembre de 2015 «Que en els contractes de préstec sense garantia real concertats amb consumidors, és abusiva la clàusula no negociada que fixa un interés de demora que supose un increment de mes de dos punts percentuals respecte de l'interés remuneratori pactat.», Afegeix que, «per consegüent, en el suposat objecte del recurs, la conseqüència de l'apreciació de l'abús de l'interés de demora no ha de ser, com pretén el recurrent, la moderació del dit interés fins a un percentatge que es considere acceptable (que seria el que s'ha anomenat «reducció conservadora de la validesa»), però tampoc el cessament en el meritació de qualsevol interés, ni l'aplicació de la norma de Dret supletori que preveu el meritació de l'interés legal. És, simplement, la supressió de l'increment del tipus d'interés que suposa l'interés de demora pactat, i la continuació del meritació de l'interés remuneratori fins que es produïsca el reintegrament de la suma prestada».  
En conseqüència, la clàusula d'interés de demora establida en l'escriptura de préstec hipotecari objecte de litigi, és clarament abusiva perquè suposa un increment de mes de dos punts respecte de l'interés remuneratori pactat. Per tot això, ha de considerar-se abusiu l'interés de mora pactat i la declaració de nul·litat de la clàusula abusiva que fixa els interessos moratoris, comporta la seua no aplicació, resultant per això improcedent la quantitat reclamada per tal concepte (23,95 ?) i la conseqüència de tal apreciació és la supressió de l'increment del tipus d'interés que suposa l'interés de demora pactat, i la continuació de la meritació de l'interés remuneratori fins que es produïsca el reintegrament de la suma prestada.  
Quart. De conformitat amb l'article 394 Llei d'enjudiciament civil, tractant-se d'una estimació substancial de la demanda, en tant es declara la pèrdua del benefici del termini i l'obligació de pagament de la quantitat principal, les costes s'imposen a la part demandada.  
Vistos els preceptes legals citats i els altres de general i pertinent aplicació,  
Dispositiva  
Que estime substancialment la demanda interposada per Bankia, SA, representada per la procuradora senyora Gisbert contra Aziz Atif, declarat en rebel·lia, i:  
Declare perdut el benefici del termini del demandat en l'amortització del préstec hipotecari i la seua obligació del pagament del total capital pendent d'amortització; condemne el demandat a pagar a l'actora la quantitat de 97.467,21 ?, més els interessos moratoris meritats fins al seu complet pagament, d'acord amb el que estableix el fonament jurídic tercer d'aquesta resolució.  
Tot això, amb la condemna expressa a costes a la part demandada.  
Mode d'impugnació: mitjançant un recurs d??apel·lació davant de l'Audiència Provincial de València (art. 455 LECn). El recurs s'interposarà per mitjà d'escrit presentat en aquest jutjat en el termini de 20 dies i s'exposaran les al·legacions en què base la impugnació, a més d'esmentar la resolució contra la qual s'apel·la i les decisions que s'impugnen (art. 458.2 LEC), de conformitat disposició addicional 15.ª Llei orgànica poder judicial, quan s'interpose el recurs s'haurà d'acreditar la constitució d'un dipòsit de 50 euros per mitjà del seu ingrés en el compte de dipòsits i consignacions d'aquest jutjat.  
Així, aquesta és la meua sentència, que pronuncie, mane i firme.»  
  
Atés que el demandat, Aziz Atif Mennana, es troba en parador ignorat , expedisc aquest edicte a fi que li valga de notificació de forma deguda.  
  
Torrent, 27 de juny de 2018.- El lletrat de l'Administració de justícia: José David Sevilla García.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 8338, del 13-07-2018 (2018/6510)

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento ordinario número 1310/2016.
------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   8338

Fecha DOGV
:   13-07-2018

Sección del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓN DE JUSTICIA

Número del documento
:   2018/6510

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Juzgado de Primera Instancia Número 2 de Torrent

Tipo de documento
:   Edicto

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento ordinario número 1310/2016. [2018/6510]  
De: Bankia, SA.  
Procuradora: María Gisbert Rueda.  
Contra: Aziz Atif Mennana.  
En el presente procedimiento ordinario seguido a instancia de Bankia, SA, frente a Aziz Atif Mennana se ha dictado sentencia, cuyo tenor literal es el siguiente:  
  
«Sentencia número 27/2018  
Torrent, 5 de febrero de 2018  
Vistos por mí, M.ª José Férez Martí, magistrada jueza del Juzgado de Primera Instancia número 2 de los de esta ciudad y su partido, los autos de juicio ordinario seguidos en este juzgado y registrados bajo el número 1310/2016 a instancia de Bankia, SA, representada por la procuradora señora Gisbert y defendida por la letrada señora Casanova contra Aziz Atif, declarado en rebeldía y, atendiendo a los siguientes  
Antecedentes de hecho  
Primero. Por la procuradora señora Gisbert, obrando en la indicada representación, se formuló demanda de juicio ordinario, en la que, tras exponer los hechos y fundamentos de derecho que tuvo por conveniente, terminó suplicando se dictase sentencia estimando la demanda, por la que:  
a) Declare perdido el beneficio del plazo de los demandados en la amortización del préstamo hipotecario y su obligación del pago del total capital pendiente de amortización desde el mismo momento de la declaración de perdida.  
b) Condene al demandado a pagar a la actora la cantidad de 97.491,16 ?, importe del saldo deudor del préstamo en fecha 15 de diciembre de 2015 de cierre de la cuenta, más los intereses devengados desde dicha fecha y que se sigan devengando hasta el completo pago de la deuda liquidados al tipo pactado en la escritura de préstamo, más los gastos y las costas del procedimiento.  
Segundo. Admitida la demanda a trámite, se dispuso el emplazamiento de la parte demandada para que, en el término legal, contestara a aquella, la cual no compareció, siendo declarado en rebeldía. Convocada las partes a la audiencia previa, esta se celebró el día señalado, con la asistencia de la parte actora. La actora se ratificó en el escrito de demanda, y abierto el periodo de prueba, se propuso la documental, y, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 429.8 de Ley de enjuiciamiento civil, siendo la única prueba propuesta y admitida la documental, constando la prueba documental en autos sin haber sido impugnada, quedaron los autos conclusos para sentencia.  
Fundamentos de derecho  
Primero. Por el letrado de la parte actora, se alega en síntesis, en la demanda, los siguientes hechos:  
Con fecha de 30 de marzo de 2006, mediante escritura autorizada por el notario de València Alfonso Mulet Signes la entidad Caja Madrid suscribió con Aziz Atif un contrato de préstamo garantizado con hipoteca por importe de 94.000 euros. Mediante escritura autorizada por el mismo notario de València, el día 30 de marzo de 2009, Caja Madrid, amplió el préstamo concedido al hoy demandado hasta un principal de 95.000 euros. Mediante escritura autorizada por el notario de València Vicente Tomás Bernat el día 29 de abril de 2013, la entidad Bankia, SA, modificó el préstamo hipotecario pactando una ampliación del mismo, hasta un importe de 95.501,90 ?, respondiendo con la hipoteca establecida sobre la finca registral número 16074 del Registro de la Propiedad de València número 17. En las escrituras referenciadas se pactó el beneficio a favor del prestatario del fraccionamiento y aplazamiento de la obligación de amortización del préstamo concedido, de tal forma que la parte prestataria quedó obligada a devolver el capital prestado mediante el pago de 480 cuotas mensuales, comprensivas de capital e intereses desde la firma de la última escritura de 29 de abril de 2013.También se pactó que el importe de las cuotas se revisaría en función de las sucesivas revisiones del tipo de interés, al ser este variable de acuerdo con lo pactado. Que en el presente caso, el prestatario dejó de atender el pago de las cuotas mensuales devengadas desde el mes de marzo de 2014 en adelante, resultando un saldo deudor a fecha 18 de diciembre de 2015 de 97.491,16 ?, debiendo de tenerse en cuenta que, el plazo concedido al prestatario para la amortización era de 40 años (mediante 480 cuotas mensuales) y sin embargo tan solo atendió las devengadas hasta marzo de 2014 dejando de pagar todas las restantes, esperando Bankia, dos años más, después del primer impago para proceder al cierre de la cuenta que se efectúa en diciembre de 2015, cuando el primer impago se produjo en marzo de 2014, considerando por ello que, a la vista del grave incumplimiento del contrato y de la falta de voluntad o de posibilidad del demandado de devolver el préstamo concedido, pues hace mas de dos años y siete meses que no entrega cantidad alguna, procede la pérdida del derecho al beneficio de plazo, y la exigencia tanto del capital pendiente de amortización como de sus intereses ordinarios y de los moratorios, habiendo requerido de pago al prestatario de la cantidad adeudada mediante el correspondiente burofax sin que el demandado haya abonado cantidad alguna desde entonces. Por ello, al amparo de lo dispuesto en el artículo 1129.1 del CC en relación con el artículo 1127 y art 1124 del CC, ejercita esta acción para la que se pretende exigir el cumplimiento por el prestatario de la obligación que le incumbe de amortización del préstamo sin que la entidad prestamista tenga que esperarse a la expiración del plazo pactado.   
A mayor abundamiento, el demandado constituyó hipoteca voluntaria sobre un inmueble, concretamente la finca registral número 16074 del Registro de la Propiedad de València número 17. Dicha garantía ha perdido su valor inicial, y además, la finca hipotecada ha sido embargada por la Tesorería General de la Seguridad Social, pudiendo predicarse a priori que el demandado es insolvente a los efectos del CC y que procedería la pérdida del beneficio del plazo.  
La parte demandada no compareció, siendo declarado en rebeldía, lo cual no implica allanamiento, ni admisión de los hechos.  
Segundo. La parte actora acciona con fundamento en el artículo 1129 CC, que prevé expresamente la posibilidad de que el acreedor pueda reclamar la totalidad de lo adeudado, antes del vencimiento del plazo pactado, cuando el deudor «pierde» el derecho a utilizar el plazo.  
En cuanto a la pérdida del derecho del plazo del deudor, el artículo 1129 CC referido establece que: «Perderá el deudor todo derecho a utilizar el plazo: 1.º Cuando, después de contraída la obligación, resulte insolvente, salvo que garantice la deuda. (...) 3.º Cuando por actos propios hubiese disminuido aquellas garantías después de establecidas, y cuando por caso fortuito desaparecieran, a menos que sean inmediatamente sustituidas por otras nuevas e igualmente seguras».  
Dado el tenor literal del artículo 1129.1 del CC, la pérdida del beneficio o vencimiento anticipado de la deuda, se conecta a una sobrevenida mutación de las condiciones patrimoniales de los deudores susceptibles de poner en evidente peligro la consecución por parte del acreedor de la prestación debida.  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 217 Ley de enjuiciamiento civil, y según resulta de la prueba documental aportada, la cual despliega toda su eficacia, al no haber sido impugnada de adverso, y, en especial, de las distintas escrituras de préstamo hipotecario acompañadas, resulta que la entidad financiera concedió al demandado un préstamo por importe de 95.501,90 euros a devolver en 480 cuotas mensuales, pactándose en la última escritura de novación, un interés nominal inicial fijo del 2,20 por ciento durante los 24 primeros meses, y luego uno variable, con un interés moratorio por referencia al ordinario incrementado en seis puntos porcentuales al tipo vigente en el momento del pago, constituyéndose hipoteca sobre la finca registral número 16074 del Registro de la Propiedad de València número 17, finca hipotecada que ha sido embargada por la Tesorería General de la Seguridad Social.  
No ha resultado controvertido el impago del deudor, habiendo el prestatario dejado de atender el pago de las cuotas mensuales devengadas desde el mes de marzo de 2014, tal y como resulta del acta notarial de fijación de saldo de fecha 18 de diciembre de 2015 del notario de Madrid Carlos María García Ortiz, resultando un saldo deudor de 97.491,16 ?.  
No es viable que un prestamista no pueda reclamar por ningún cauce legal el impago del prestatario, aunque tengan la condición de consumidor, a pesar de haber cumplido íntegramente su obligación de entrega del capital. En el presente caso, conforme al artículo 1740 CC, «por el contrato de préstamo, una de las partes entrega a la otra, o alguna cosa no fungible para que use de ella por cierto tiempo y se la devuelva, en cuyo caso se llama comodato, o dinero u otra cosa fungible, con condición de devolver otro tanto de la misma especie y calidad, en cuyo caso conserva simplemente el nombre de préstamo», añadiendo el artículo 1753 CC «el que recibe en préstamo dinero u otra cosa fungible, adquiere su propiedad, y está obligado a devolver al acreedores otro tanto de la misma especie y calidad». Resulta  
que la parte prestamista cumple con la entrega del dinero o cosa fungible, que constituye la esencia del contrato - de ahí que exista discusión doctrinal sobre la naturaleza real o consensual del préstamo- y la obligación principal del prestatario consiste en la devolución del importe de dinero prestado (con o sin intereses, art.1740.3 CC) o la cosa fungible de la misma especie y calidad prestado.  
Pues bien, en el presente caso, en el misma escritura de préstamo hipotecario consta que la parte demandada recibió el capital prestado. Por otro lado, el demandado no ha comparecido ni denunciado incumplimiento de cualquier tipo de la parte actora, y, en el otro extremo, siendo la obligación principal del demandado la devolución del capital prestado, a través del pago de las cuotas mensuales estipuladas, esta resulta incumplida desde el mes de marzo de 2014, no habiéndose efectuado pagos desde dicha fecha, sin que conste que a fecha actual, haya abonado cuota alguna o efectuados pagos a cuenta, por lo que el préstamo se encuentra impagado desde marzo de 2014, es decir, durante más de tres años en la actualidad. El demandado tampoco ha comparecido ni por ende formulado alegaciones ni presentado prueba que desvirtúe tales hechos.  
El artículo 1.129 CC, se refiere los supuestos en que el acreedor puede anticipar el vencimiento de la deuda, relativo a situaciones en las que el deudor ha devendido insolvente o ha incumplido la prestación de las garantías de la deuda pactadas, lo que se asemeja a una situación de incumplimiento total. Conforme a lo expuesto, debe estimarse la pérdida de plazo por insolvencia del deudor, puesto que después de contraída la obligación, el prestario resulta insolvente, a tenor del número de cuotas impagadas. Así, de la prueba practicada, consistente en documental, y en especial de la consulta patrimonial del demandado efectuada a través del PNJ, queda acreditado que el demandado ha sobreseído sus pagos, y que el mismo carece de bienes o ingresos para hacer frente a la deuda.  
Tercero De conformidad con lo dispuesto en el artículo 1129 del CC, la pérdida del beneficio de plazo, conlleva que el acreedor pueda reclamar la totalidad de lo adeudado. Por tal concepto, reclama la entidad bancaria la cantidad de 97,491,16 ?, de los cuales, 94.191,68 - corresponden al capital; 3275,53 - a intereses ordinarios y 23,95 - a intereses de demora.  
Esta última partida se reclama al amparo de lo dispuesto en la estipulación sexta de la escritura de préstamo hipotecario, cuya nulidad fue planteada de oficio por la juzgadora al inicio del acto de la vista y que fijaba intereses de demora respecto de las cantidades impagadas al tipo resultante de incrementar en seis puntos porcentuales el tipo de interés nominal anual ordinario vigente en cada momento.  
Como señalaba la SAP de Burgos de 31 de enero de 2003 « tras la Ley 7/1998, de 13 abril, sobre condiciones generales de la contratación y modificación parcial de la Ley 26/1984 general de defensa de los consumidores y usuarios, la posibilidad de analizar el carácter abusivo de cláusulas como la de autos, aparece sin ningún problema, atendido el nuevo artículo 10 bis.1 que establece que «se considerarán cláusulas abusivas todas aquellas estipulaciones no negociadas individualmente que en contra de las exigencias de la buena fe causen, en perjuicio del consumidor, un desequilibrio importante de los derechos y obligaciones de las partes que se deriven del contrato», añadiendo que «En todo caso se considerarán cláusulas abusivas los supuestos de estipulaciones que se relacionan en la disposición adicional de la presente Ley», y en este sentido, el apartado 1.3° de la referida disposición adicional primera.   
Cláusulas abusivas, considera abusivas las cláusulas que impliquen «la imposición de una indemnización desproporcionadamente alta al consumidor que no cumpla sus obligaciones». Actualmente artículo 82 RD Legislativo 1/2007. Obviamente, las cláusulas que establecen intereses de demora superiores al legal del dinero no son abusivas «per se», pues son expresión de la libertad contractual, y tienen su amparo en el artículo 1.108 del Código Civil. De igual manera, el simple hecho de encontrarnos ante un contrato de adhesión no determina sin más que sus cláusulas sean abusivas, ya que para resultar merecedoras del carácter, se exige además que tales cláusulas generen en detrimento del consumidor un desequilibrio importante entre los derechos y obligaciones de las partes que se deriven del contrato. No obstante, si merecen tal calificación, todas aquellas estipulaciones no negociadas individualmente y todas aquellas prácticas no consentidas expresamente que, en contra de las exigencias de la buena fe causen, en perjuicio del consumidor y usuario, un desequilibrio importante de los derechos y obligaciones de las partes que se deriven del contrato, y en concreto las cláusulas que supongan la imposición de una indemnización desproporcionadamente alta al consumidor y usuario que no cumpla sus obligaciones. Los intereses de mora no pueden configurarse como el precio de la prestación, sino que se trata de una indemnización, una cláusula penal que compele a cumplir la obligación. Así, el análisis no es otro que si tal indemnización es o no desproporcionada a la luz de la norma protectora de los intereses de los consumidores. A tal efecto, debe tenerse en cuenta que nos encontramos ante un préstamo hipotecario donde el banco tiene a su favor una garantía real para la satisfacción de su crédito.  
Y a este respecto debe estarse a la doctrina jurisprudencial fijada en la Sentencia del Tribunal Supremo de fecha 23 de diciembre de 2015 al establecer que «en los prestamos hipotecarios debe mantenerse el mismo criterio establecido en la mencionada sentencia 265/2015 de 22 de abril para los prestamos personales, de manera que la nulidad afectara al exceso respecto del interés remuneratorio pactado». Indica la referida sentencia de fecha 22 de abril de 2015, a la que se remite la STS de 23 de diciembre de 2015 «Que en los contratos de préstamo sin garantía real concertados con consumidores, es abusiva la clausula no negociada que fija un interés de demora que suponga un incremento de mas de dos puntos porcentuales respecto del interés remuneratorio pactado.», agregando que, «por consiguiente, en el supuesto objeto del recurso, la consecuencia de la apreciación de la abusividad del interés de demora no debe ser, como pretende el recurrente, la moderación de dicho interés hasta un porcentaje que se considere aceptable (que sería lo que se ha dado en llamar «reducción conservadora de la validez»), pero tampoco el cese en el devengo de cualquier interés, ni la aplicación de la norma de Derecho supletorio que prevé el devengo del interés legal. Es, simplemente, la supresión del incremento del tipo de interés que supone el interés de demora pactado, y la continuación del devengo del interés remuneratorio hasta que se produzca el reintegro de la suma prestada».  
En consecuencia, la clausula de interés de demora establecida en la escritura de préstamo hipotecario objeto de litis, es claramente abusiva porque supone un incremento de mas de dos puntos respecto del interés remuneratorio pactado. Por todo ello, debe considerarse abusivo el interés de mora pactado y la declaración de nulidad de la cláusula abusiva que fija los intereses moratorios, conlleva su no aplicación, resultando por ello improcedente la cantidad reclamada por tal concepto (23,95 ?) y la consecuencia de tal apreciación es la supresión del incremento del tipo de interés que supone el interés de demora pactado, y la continuación del devengo del interés remuneratorio hasta que se produzca el reintegro de la suma prestada.  
Cuarto. De conformidad con el artículo 394 Ley de enjuiciamiento civil, tratándose de una estimación sustancial de la demanda, en tanto se declara la perdida del beneficio del plazo y la obligación de pago de la cantidad principal, las costas se imponen a la parte demandada.  
Vistos los preceptos legales citados y los demás de general y pertinente aplicación,  
Fallo  
Que estimando sustancialmente la demanda interpuesta por Bankia, SA, representada por la procuradora señora Gisbert contra Aziz Atif, declarado en rebeldía, debo:  
Declarar perdido el beneficio del plazo del demandado en la amortización del préstamo hipotecario y su obligación del pago del total capital pendiente de amortización, condenando al demandado a pagar a la actora la cantidad de 97.467,21 ?, más los intereses moratorios devengados hasta su completo pago, conforme a lo establecido en el fundamento jurídico tercero de la presente resolución.  
Todo ello, con expresa condena en costas a la parte demandada.  
Modo de impugnación: mediante recurso de apelación ante la Audiencia Provincial de Valencia (art. 455 LECn). El recurso se interpondrá por medio de escrito presentado en este juzgado en el plazo de 20 días, exponiendo las alegaciones en que base la impugnación, además de citar la resolución apelada y los pronunciamientos que impugna (art. 458.2 LEC). De conformidad disposición adicional 15.ª Ley orgánica poder judicial al interponer el recurso se deberá acreditar la constitución de un depósito de 50 euros mediante su ingreso en la cuenta de depósitos y consignaciones de este juzgado.  
Así por esta sentencia, lo pronuncio, mando y firmo.»  
  
Y encontrándose dicho demandado, Aziz Atif Mennana, en paradero desconocido, se expide el presente a fin que sirva de notificación en forma al mismo.  
  
Torrent, 27 de junio de 2018.- El letrado de la Administración de justicia: José David Sevilla García.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML