Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4944, del 11-02-2005 (2005/987)

Notificació de la Resolució del recurs d'alçada, referència interna R-109/2004, a Vicente Fernández Fuentes.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4944

Data del DOGV
:   11-02-2005

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2005/987

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria de Territori i Habitatge

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució del recurs d'alçada, referència interna R-109/2004, a Vicente Fernández Fuentes. [2005/X987]
  
De conformitat amb el que estableix l'art. 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, es notifica al Sr. Vicente Fernández Fuentes, c/ Almàssera, 10-1ª (46017 València) la resolució del recurs d'alçada amb el número de referència interna R-109/2004.
  
Examinat el recurs d'alçada formulat per Rogelio Soriano González en representació de la mercantil Espacio y Urbanismo, SL, contra la resolució del Servei Territorial d'Habitatge i Projectes Urbans de València, en l'expedient núm. 46/1G/0023/1999/220 (VIVI-040502/531).
  
Antecedents de fet
  
Primer. La Comunitat de propietaris de l'edifici siti a València, C/ Almàssera 8 i 10 i Músic Penella 7 i 9, va formular el 21 d'octubre de 2002 una denúncia en què se sol·licitava a la Generalitat Valenciana que obligara a Espacio y Urbanismo, SL, a complir determinades especificacions previstes en el projecte i no executades, com també l'esmena d'una sèrie de deficiències constructives, la llista de les quals va ser aportada posteriorment (document 4 de l'expedient).
  
Segon. L'inspector de la secció de fiscalia del Servei Territorial d'habitatge i Projectes Urbans de València va girar visita d'inspecció el 12 de febrer de 2003, en la qual va advertir la presència de 18 deficiències en l'edifici i va ordenar les obres que s'han de realitzar (document 5). Es va invitar a Espacio y Urbanismo a realitzar-les mitjançant l'escrit remés el 18 de febrer.
  
Tercer. Mitjançant l'escrit de data 2 d'abril de 2004, Espacio y Urbanismo comunicava al Servei Territorial que havia iniciat la realització de les obres de reparació.
  
Quart. Amb data 27 de juliol de 2003, es va passar segona visita d'inspecció, el resultat del qual consta al document 14 de l'expedient. En aquest informe el nombre de deficiències és de 16.
  
Cinqué. A la vista d'aquest informe el 18 de novembre de 2003, es va incoar expedient sancionador contra el promotor de l'edificació Espacio y Urbanismo, SL, i contra l'empresa constructora Edrix, Edificaciones y Promociones La Ribera, SAL, i es va formular el corresponent plec de càrrecs.
  
Un tercer informe de data 16 d'octubre de 2003 va ratificar que les obres no s'havien realitzat.
  
Per això amb data 10 de març de 2004, el cap del Servei Territorial d'Habitatge i Projectes Urbans de València va dictar una resolució per la qual qualificava la infracció com molt greu i imposava a Edrix, Edificaciones y Promociones La Ribera SL. una sanció de 4.210 euros i va obligar solidàriament a aquesta i a Espacio y Urbanismo SL. a realitzar les obres de reparació que s'enumeren en la resolució. (document 29).
  
Sisé. Contra aquesta resolució Espacio y Urbanismo va presentar recurs d'alçada en què enumerava tres vicis d'aquesta:
  
1. Nul·litat per falta de motivació i per haver prescindit totalment del procediment establit.
  
2. Prescripció de la infracció.
  
3. Vulneració de l'article 9 in fine de la Llei 1/1997.
  
Fonaments de dret
  
Primer. Competència
  
L'òrgan competent per a la resolució d'aquest recurs és el director general d'Habitatge i Projectes Urbans, d'acord amb el que estableix l'article 114 de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú i article 19 del Decret 119/2003, d'11 de juliol, del Consell de la Generalitat Valenciana pel qual s'aprova el Reglament orgànic i funcional de la Conselleria de Territori i Habitatge.
  
Segon. Procediment
  
En la tramitació de l'expedient s'ha observat el que disposen els articles 107, 110, 114 i 115 de la Llei, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
  
Tercer. Sobre la resolució recorreguda
  
Plantejat el recurs de la forma elegida pel recurrent, escau analitzar per separat cadascun dels vicis que Espacio y Urbanismo denúncia com a comesos.
  
1. Ha de decaure prompte la imputació de falta de motivació de la resolució recorreguda perquè aquesta compleix els requisits exigits per la jurisprudència: llista dels fets tipificats com a infracció administrativa, autor dels mateixos i sanció imposada.
  
A Espacio y Urbanismo i a Edrix se'ls ha imposat la sanció de realitzar les obres enumerades i a Edrix, a més la multa de 4210 euros.
  
La STS de 29.9.92, estableix que: «la motivació de qualsevol resolució administrativa constitueix la via essencial per a l'expressió de la voluntat de l'administració, que al seu torn constitueix garantia bàsica de l'administrat que així pot impugnar, si escau, l'acte administratiu amb plenitud de possibilitats crítiques del mateix, perquè el paper representat per la motivació de l'acte és que no prive l'interessat del coneixement de les dades fàctiques i jurídiques necessàries per a articular la seua defensa. El dèficit de motivació productor d'anul·labilitat de l'acte radica, en definitiva, en la producció d'indefensió en l'administrat».
  
La STS de 25 de gener de 1992 assenyala que «la doctrina científica ha assenyalat que la motivació és el medi tècnic de control de la causa de l'acte. No és un requisit merament formal, sinó de fons».
  
El Tribunal Constitucional ha afirmat que la motivació d'un acte administratiu és la que permet discernir entre discrecionalitat i arbitrarietat (STC 165/93, 18 de maig), i així «...l'exigència de motivació suficient és, sobretot una garantia essencial del justiciable mitjançant la qual es pot comprovar que la resolució donada al cas és conseqüència d'una exigència racional de l'ordenament i no el fruit de l'arbitrarietat» (SSTC 75/1988, 199/1991, 34/1992 i 49/1992).
  
La STC 232/92, de 14 de desembre assenyala que: «...l'interessat o part ha de conéixer les raons decisives, el fonament de les decisions que li afecten, en tant que instruments necessaris per a la seua possible impugnació i utilització de recursos».
  
Si es tracta d'un acte discrecional de l'administració, la STC 224/1992, de 14 de desembre, assegura que «aquesta facultat no constitueix per ella mateixa justificació suficient de la decisió finalment adoptada, sinó que, al contrari, l'exercici d'aquesta facultat ve condicionada estretament a l'exigència que aquesta resolució estiga motivada, perquè només així pot procedir-se a un control posterior d'aquesta, en evitació de tota possible arbitrarietat que, d'altra banda, vindria prohibida per l'art. 9.3 CE».
  
La motivació serà, perquè, el medi que possibilite el control jurisdiccional de l'actuació administrativa, com a exponent del control que els jutges i tribunals han de realitzar de la legalitat de l'actuació administrativa i del sotmetiment d'aquesta als fins que la justifiquen (art. 106.1 CE).
  
No exigeix la jurisprudència en cap cas que la resolució perquè siga motivada, reculla una contestació expressa i prolixa sobre cadascuna de les al·legacions efectuades per l'expedientat, que és el que sembla que entén el recurrent que havia d'haver-se fet. Així, és clar que l'òrgan instructor no considera l'existència d'una prescripció de la infracció, quan eleva una proposta de resolució sancionadora al cap del Servei Territorial d'habitatge i Projectes Urbans de València, sense que la legalitat d'aquesta proposta, i en conseqüència de la correlativa resolució sancionatoria, es veja afectada perquè en el seu text no s'haja fet expressa menció al rebuig de la prescripció de la infracció.
  
2. La mateixa sort ha de seguir la denúncia d'haver prescindit del procediment establit per a això.
  
Com indica la disposició addicional primera de la Llei 1/1997, de 21 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de règim sancionador en matèria d'habitatge: ?El procediment sancionador s'haurà d'ajustar a què, amb caràcter general, establisca el Govern Valencià i, si no n'hi ha, a l'establit amb caràcter general pel Reial decret 1398/1993, de 4 d'agost, pel qual es va aprovar el Reglament del procediment per a l'exercici de la potestat sancionadora, en desplegament de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú?.
  
I això és el que ha fet l'òrgan instructor, i per tant la seua actuació ha d'afirmar-se que és ajustada a dret.
  
3. Interpreta el recurrent que l'obligació de realitzar obres de reparació és una mesura complementària de les sancions consistents en multes.
  
Això és un error, perquè l'article 9 de la Llei 1/1997 qualifica ?l'obligació de realitzar obres de conservació i conservació?, com una ?sanció?.
  
Es tracta per tant d'una sanció independent que pot imposar-se sense necessitat imposar una sanció pecuniària.
  
- Als autors d'infraccions greus i molt greus es podran imposar, a més, les sancions següents: ....- I entre elles es troba la indicada.
  
Espacio y Urbanismo és infractor greu, i com a conseqüència d'això se li ha imposat la sanció de realitzar les obres de reparació enumerades en la resolució que es recorre.
  
4. Al·lega finalment el recurrent la prescripció de la infracció per tractar-se de defectes a la vista, i haver transcorregut més d'un any, des de el lliurament dels habitatges.
  
La proposta de resolució no considera els defectes com a la vista, i pel seu component tècnic haurà d'estar-se primordialment a aquesta, per la qual cosa ha d'entendre's que el termini de prescripció és de tres anys i no d'un, com pretén el recurrent.
  
Vistos la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, i la resta de legislació de general i pertinent aplicació i de conformitat amb la proposta de resolució de l'Àrea de Promoció, resolc:
  
Desestimar el recurs d'alçada interposat per Rogelio Soriano González en representació de la mercantil Espacio y Urbanismo, SL, formulat contra la Resolució de la cap del Servei Territorial d'habitatge i Projectes Urbans de València de data 10 de març de 2004, i confirmar-la, en conseqüència, íntegrament.
  
Contra la present resolució que posa fi a la via administrativa, es pot interposar recurs contenciós administratiu, davant del jutjat contenciós administratiu de València, en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà a la notificació d'aquesta, segons els arts. 8.3 i 46.1 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa.
  
Tot això, sense perjudici que puga exercir qualsevol altre recurs que estime oportú.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4944, del 11-02-2005 (2005/987)

Notificación de la resolución del recurso de alzada, referencia interna R-109/2004, a Vicente Fernández Fuentes.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4944

Fecha DOGV
:   11-02-2005

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2005/987

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Territorio y Vivienda

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación de la resolución del recurso de alzada, referencia interna R-109/2004, a Vicente Fernández Fuentes. [2005/X987]
  
De conformidad con lo establecido en el art. 59.4 de la Ley 30/92, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, se procede a notificar a Vicente Fernández Fuentes, C/ Almàssera, 10-1ª (46017 Valencia) la resolución del recurso de alzada con el número de referencia interna R-109/2004.
  
Examinado el recurso de alzada formulado por Rogelio Soriano González en representación de la mercantil Espacio y Urbanismo SL, contra resolución del Servicio Territorial de Vivienda y Proyectos Urbanos de Valencia, en el expediente nº 46/1G/0023/1999/220 (VIVI-040502/531).
  
Antecedentes de hecho
  
Primero. Por la Comunidad de propietarios del edificio sito en Valencia, C/ Almàssera 8 y 10 y Músico Penella 7 y 9, se formuló el 21 de octubre de 2002, denuncia en la que se solicitaba a la Generalitat Valenciana, que obligara a Espacio y Urbanismo, SL, a cumplir con determinadas especificaciones previstas en el proyecto y no ejecutadas, así como la subsanación de una serie de deficiencias constructivas, cuya relación fue aportada posteriormente (documento 4 del expediente).
  
Segundo. Por el inspector de la sección de fiscalía del Servicio Territorial de Vivienda y Proyectos Urbanos de valencia, se giró visita de inspección el 12 de febrero de 2003, advirtiéndose la presencia de 18 deficiencias en el edificio y ordenándose las obras a realizar (documento 5). Se invitó a Espacio y Urbanismo a realizar dichas obras mediante escrito remitido el 18 de febrero.
  
Tercero. Mediante escrito de fecha 2 de abril de 2004, Espacio y Urbanismo comunicaba al servicio territorial que había iniciado la realización de las obras de reparación.
  
Cuarto. Con fecha 27 de julio de 2003, se pasó segunda visita de inspección, cuyo resultado obra al documento 14 del expediente. En este informe el número de deficiencias es de 16.
  
Quinto. A la vista de este informe el 18 de noviembre de 2003, se incoa expediente sancionador contra el promotor de la edificación Espacio y Urbanismo SL. y contra la empresa constructora Edrix, Edificaciones y Promociones La Ribera, SAL, formulándose el correspondiente pliego de cargos.
  
Un tercer informe de fecha 16 de octubre de 2003 ratificó que las obras no se habían realizado.
  
Por ello con fecha 10 de marzo de 2004, se dictó resolución por el jefe del Servicio Territorial de Vivienda y Proyectos Urbanos de Valencia por la que calificando la infracción como muy grave impuso a Edrix, Edificaciones y Promociones La Ribera, SL, una sanción de 4.210 euros y obligó solidariamente a ésta y a Espacio y Urbanismo, SL, a realizar las obras de reparación que se enumeran en la resolución (documento 29).
  
Sexto. Contra esta resolución Espacio y Urbanismo presentó recurso de alzada en el que enumeraba tres vicios de ésta:
  
1. Nulidad por falta de motivación y por haber prescindido totalmente del procedimiento establecido,
  
2. Prescripción de la infracción.
  
3. Vulneración del artículo 9 in fine de la Ley 1/1997.
  
Fundamentos de derecho
  
Primero. Competencia.
  
Es órgano competente para la resolución de este recurso el director general de Vivienda y Proyectos Urbanos, de acuerdo con lo establecido en el artículo 114 de la Ley de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común y artículo 19 del Decreto 119/2003, de 11 de julio, del Consell de la Generalitat Valenciana por el que se aprueba el Reglamento Orgánico y Funcional de la Conselleria de Territorio y Vivienda.
  
Segundo. Procedimiento.
  
Se ha observado en la tramitación del expediente lo dispuesto en los artículos 107, 110, 114 y 115 de la Ley de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
Tercero. Sobre la resolución recurrida.
  
Planteado el recurso de la forma elegida por el recurrente, procede analizar por separado cada uno de los vicios que Espacio y Urbanismo denuncia como cometidos.
  
1. Debe decaer pronto la imputación de falta de motivación de la resolución recurrida pues la misma posee los requisitos exigidos por la jurisprudencia: relación de los hechos tipificados como infracción administrativa, autor de los mismos y sanción impuesta.
  
A Espacio y Urbanismo y a Edrix se les ha impuesto la sanción de realizar las obras enumeradas y a Edrix, además la multa de 4210 euros.
  
La STS de 29.9.1992, establece que «la motivación de cualquier resolución administrativa constituye el cauce esencial para la expresión de la voluntad de la administración, que a su vez constituye garantía básica del administrado que así puede impugnar, en su caso, el acto administrativo con plenitud de posibilidades críticas del mismo, porque el papel representado por la motivación del acto es que no prive al interesado del conocimiento de los datos fácticos y jurídicos necesarios para articular su defensa. El déficit de motivación productor de anulabilidad del acto radica, en definitiva, en la producción de indefensión en el administrado».
  
La STS de 25 de enero de 1992 señala que «la doctrina científica ha señalado que la motivación es el medio técnico de control de la causa del acto. No es un requisito meramente formal, sino de fondo».
  
El Tribunal Constitucional ha venido afirmando que la motivación de un acto administrativo es la que permite discernir entre discrecionalidad y arbitrariedad (STC 165/93, 18 de mayo), y así «...la exigencia de motivación suficiente es, sobre todo una garantía esencial del justiciable mediante la que se puede comprobar que la resolución dada al caso es consecuencia de una exigencia racional del ordenamiento y no el fruto de la arbitrariedad» (SSTC 75/1988, 199/1991, 34/1992 y 49/1992).
  
La STC 232/92, de 14 de diciembre señala que «...el interesado o parte ha de conocer las razones decisivas, el fundamento de las decisiones que le afecten, en tanto que instrumentos necesarios para su posible impugnación y utilización de recursos».
  
Si se trata de una acto discrecional de la administración, la STC 224/1992, de 14 de diciembre, asegura que «dicha facultad no constituye por sí misma justificación suficiente de la decisión finalmente adoptada, sino que, por el contrario, el ejercicio de dicha facultad viene condicionada estrechamente a la exigencia de que tal resolución esté motivada, pues sólo así puede procederse a un control posterior de la misma, en evitación de toda posible arbitrariedad que, por lo demás, vendría prohibida por el art. 9.3 CE».
  
La motivación será, pues, el medio que posibilite el control jurisdiccional de la actuación administrativa, como exponente del control que los Jueces y Tribunales deben realizar de la legalidad de la actuación administrativa y del sometimiento de ésta a los fines que la justifican (art. 106.1 CE).
  
No exige la jurisprudencia en ningún caso que la resolución para que sea motivada, recoja una contestación expresa y prolija sobre cada una de las alegaciones efectuadas por el expedientado, que es lo que parece entiende el recurrente que debía haberse hecho. Así, es claro que el órgano instructor no considera la existencia de una prescripción de la infracción, cuando eleva una propuesta de resolución sancionadora al jefe del Servicio Territorial de Vivienda y Proyectos Urbanos de Valencia, sin que la legalidad de esta propuesta, y en consecuencia de la correlativa resolución sancionatoria, se vea afectada porque en su texto no se haya hecho expresa mención al rechazo de la prescripción de la infracción.
  
2. Igual suerte debe seguir la denuncia de haber prescindido del procedimiento establecido para ello.
  
Como indica la disposición adicional primera de la Ley 1/1997, de 21 de febrero, de la Generalitat Valenciana, de Régimen Sancionador en Materia de Vivienda: ?El procedimiento sancionador se ajustará al que, con carácter general, establezca el Gobierno Valenciano y, en su defecto, al establecido con carácter general por el Real Decreto 1398/1993, de 4 de agosto, por el que se aprobó el Reglamento del Procedimiento para el Ejercicio de la Potestad Sancionadora, en desarrollo de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común?.
  
Y esto es lo que ha hecho el órgano instructor, y por lo tanto su actuación debe afirmarse que es ajustada a derecho.
  
3. Interpreta el recurrente que la obligación de realizar obras de reparación es una medida complementaria de las sanciones consistentes en multas.
  
Esto es un error, porque el artículo 9 de la Ley 1/1997 califica la ?obligación de realizar obras de conservación y conservación?, como una ?sanción?.
  
Se trata por tanto de una sanción independiente que puede imponerse sin necesidad de imponer una sanción pecuniaria.
  
?A los autores de infracciones graves y muy graves se podrán imponer, además, las sanciones siguientes: ....- Y entre ellas se encuentra la indicada.
  
Espacio y Urbanismo es infractor grave, y como consecuencia de ello se le ha impuesto la sanción de realizar las obras de reparación enumeradas en la resolución que se recurre.
  
4. Alega por último el recurrente la prescripción de la infracción por tratarse de defectos a la vista, y haber transcurrido más de un año, desde la entrega de las viviendas.
  
La propuesta de resolución no considera los defectos como a la vista, y por su componente técnico habrá de estarse primordialmente a ella, por lo que debe entenderse que el plazo de prescripción es de tres años y no de uno, como pretende el recurrente.
  
Vistos la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, y demás legislación de general y pertinente aplicación y de conformidad con la Propuesta de Resolución del Área de Promoción, Resuelvo:
  
Desestimar el recurso de alzada interpuesto por Rogelio Soriano González en representación de la mercantil Espacio y Urbanismo, SL, formulado contra la resolución de la jefe del Servicio Territorial de Vivienda y Proyectos Urbanos de Valencia, de fecha 10 de marzo de 2004, confirmando en consecuencia íntegramente la misma.
  
Contra la presente resolución que pone fin a la vía administrativa, se podrá interponer recurso Contencioso Administrativo, ante el Juzgado de lo Contencioso Administrativo de Valencia, en el plazo de dos meses, contados desde el día siguiente a la notificación de la misma, a tenor de los arts. 8.3 y 46.1 de la Ley 29/1998, de 13 de julio, reguladora de la Jurisdicción Contencioso Administrativa.
  
Todo ello, sin perjuicio de que pueda ejercitar cualquier otro recurso que estime oportuno.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML