Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 8146, del 10-10-2017 (2017/8753)

RESOLUCIÓ de 3 d'octubre de 2017, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Festes de la Vinguda de la Mare de Déu d'Elx.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8146

Data del DOGV
:   10-10-2017

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2017/8753

CVE


Data del document
:   03-10-2017

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 3 d'octubre de 2017, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Festes de la Vinguda de la Mare de Déu d'Elx. [2017/8753]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià i el respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
  
Per la seua banda, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix en l'article 45 que seran declarats béns immaterials d'interés cultural aquelles activitats, creacions, coneixements, pràctiques, usos i tècniques que constitueixen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i de les formes de vida tradicionals dels valencians, així com les tradicions en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Vist l'informe tècnic favorable a la incoació de l'expedient de declaració de bé d'interés cultural immaterial, emés pel Servei Territorial de Cultura i Esport d'Alacant, i l'informe favorable emés per la Comissió tècnica per a l'estudi i inventari del patrimoni immaterial.  
  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport ha resolt:  
  
  
Primer. Objecte  
Incoar l'expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Festes de la Vinguda de la Mare de Déu d'Elx.  
  
Segon. Descripció del bé i valors  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es fan constar en l'annex de la present resolució la descripció del bé i els seus valors.  
  
Tercer. Mesures de protecció i salvaguarda  
La protecció de les Festes de la Vinguda de la Mare de Déu d'Elx com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les mesures següents:  
a) Realitzar tasques d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimonis disponibles a suports materials que en garantisquen la protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural s'haurà de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural per a la seua autorització administrativa, si és procedent, i la consegüent modificació de la present declaració.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que es podrien derivar del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
La gestió del bé l'ostentarà l'associació Societat Vinguda de la Mare de Déu d'Elx, que serà qui decidisca sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenvolupament de l'esmentada manifestació cultural.  
  
Quart  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, notificar la present resolució als interessats, així com comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva.  
  
Cinqué  
Publicar la present resolució amb l'annex en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 3 d'octubre de 2017. El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport: Vicent Marzà Ibáñez.  
  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
Més enllà del valor que posseeixen des de la creença religiosa, les festes de la Vinguda de la Mare de Déu tenen de manera inqüestionable valors culturals de caràcter patrimonial. Posseeixen un indubtable valor històric, per la seua antiguitat, continuïtat i rellevància històrica. Igualment presenten un gran valor identitari, tant pel grup humà que treballa tot l'any per fer-les possible, com per al municipi d'Elx en general, ja que la massiva participació de la ciutadania en les romeries i processons refermen els llaços de la comunitat local i la seua identitat. També les mencionades festes tenen connexió amb la Festa o Misteri d'Elx, patrimoni immaterial de la humanitat, dins del cicle anual marià. En aquestes festes es donen així mateix els factors de transmissió i revitalització d'altres elements del patrimoni immaterial d'Elx, alguns d'ells de gran fragilitat, com són l'artesania de la palma, la tradició dels nanos i gegants, la música de dolçaina i tabal o el transport en carro tirat per bous.  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Festes de la Vinguda de la Mare de Déu.  
2.2. Localitat: Elx (Alacant).  
2.3. Data de realització: 28 i 29 de desembre.  
2.4. Protagonistes: el poble d'Elx, Francesc Cantó (guardacostes que va trobar l'arca amb la imatge de la Mare de Déu en 1370), justícia major i quatre regidors que formen l'ajuntament antic, mariners amb vestits d'època (16), portaveu i tambor, heralds (de 20 a 30), angelets de tron (16) i angelets de seguici (nombre indeterminat).  
2.5. Antecedents històrics: els primers testimonis sobre el relat de la Vinguda de la Mare de Déu daten de mitjan segle XVII. El més antic, degut a Esteve Dolz del Castellar (1686-1688), no diu el dia ni el lloc on hauria succeït la vinguda, però sí que menciona l'arribada de la imatge de la Mare de Déu per la mar en una arca, que portava sobre la tapa el rètol «A Ilice». De seguida els cronistes van plantejar dues variants sobre els orígens de la Vinguda. Uns van defendre que l'arca amb la imatge de la Mare de Déu va arribar a la platja del Tamarit el mes de maig de 1266 i altres opten pel 29 de desembre de 1370 com a data de la Vinguda.  
Les variants es fan encara més àmplies si es consideren les diferents versions sobre quins personatges participaren en la troballa (presència o no de Francesc Cantó, entre altres), o quin text figurava escrit en la tapa de l'arca (se citen textos en llatí, castellà i valencià antic), o si es va produir o no una pugna entre els habitants d'Elx i els seus veïns alacantins i oriolans per la possessió de la preada troballa, entre altres aspectes; sense oblidar que la tradició oral transforma la pugna d'Elx amb Alacant i Orihuela en una pugna d'Elx amb Alacant i Santa Pola. Al final, el diàleg entre les diferents versions escrites i la tradició popular ha fixat un guió bàsic dels fets, reproduït públicament en les festes que se celebren cada any a Elx a finals de desembre, segons el qual el 29 de desembre de 1370 Francesc Cantó hauria trobat a la platja del Tamarit una arca que surava en l'aigua, en la tapa de la qual es podia llegir «Sóc per a Elig», i dins de la qual es trobava la imatge de la Mare de Déu de l'Assumpció, acompanyada de la Consueta de la Festa o Misteri d'Elx. Cantó avisa immediatament el consell i el poble d'Elx de la miraculosa troballa i es produeix el trasllat de la imatge a l'ermita de Sant Sebastià, des d'on anys després fou traslladada a l'església de Santa Maria.  
El testimoni històric més antic de la festa es remunta a l'any 1765, quan mossén Pasqual Brufal presentà al consell d'Elx un memorial per mitjà del qual sol·licitava una ajuda econòmica per a celebrar-la. En aquella primera època la Vinguda se celebrava com a festa litúrgica, que tenia com a escenaris principals l'església de Santa Maria i l'ermita de Sant Sebastià, lloc on, com ja s'ha dit, la tradició situa el primer emplaçament per al culte de la imatge de la patrona, que la tradició diu que ve del mar.  
Les festes de la Vinguda guanyaren vistositat i projecció pública dècades després amb la participació dels gremis locals, que desfilaven en carros sobre els quals reproduïen activitats característiques dels seus oficis, d'acord amb el model medieval de les roques processionals. L'abolició dels gremis, entre 1813 i 1836, va sembrar el germen per a nous canvis en la festa. L'empremta gremial es mantingué de forma evident fins als inicis del segle XX, gràcies a la constitució l'any 1865 de la Societat Vinguda de la Mare de Déu, compromesa amb el manteniment de la festa, integrada en aquell moment sobretot per treballadors del cànem i espardenyers. En el context d'aquesta refundació de la Vinguda, l'any 1865 es va escenificar per primera vegada l'entrada a cavall de Francesc Cantó per anunciar a la ciutat d'Elx la miraculosa troballa de l'arca a la platja del Tamarit, seguida de la processó-romeria a l'hort de les Portes Encarnades, que recreava l'esmentada platja.  
  
Les celebracions, que durant l'últim terç del segle XIX tingueren una gran popularitat, incorporaven elements festius i simbòlics característics de la sociabilitat i les preocupacions de l'època. Gràcies al minuciós relat manuscrit de Francesc Torres Tarí, il·lustrat amb dibuixos, sabem que en 1865 desfilaren els carros dels rastelladors del cànem i espardenyers; els flequers, moliners i forners; els ferrers; els obrers de vila; els fusters; els hortolans (palmerers); i els llauradors. També va desfilar un carro que representava el temple de Minerva, on anaven els alumnes de les escoles elementals vestits de mariners; el carro de les Verges, amb xiquetes vestides de blanc portadores de palmes blanques llises i arrissades; el tron de la Mare de Déu, amb forma de barca, en clara al·lusió a la seua vinguda per mar; comparses de moros i cristians, amb escenificació de combats; i una àmplia sèrie de quadres de balls burlescos, i altres de caràcter més ritual.  
Per fonts coetànies coneixem que, durant el període entre la fundació de la Societat Vinguda de la Mare de Déu i l'inici del segle XX, en les processons es ballaven danses lúdiques (nanos i gegants, vells i velles, caçadors, contrabandistes, gallecs, músics sords, espanyols a l'antiga, roders de Tallaferro, aldeans, indis, bojos, infants?), danses específiques dels gremis (danses de flequers, obrers, guarnicioners, argenters, fusters?) i les més solemnes danses valencianes o a l'estil del país. Les processons, on participava la banda de música municipal, anaven acompanyades per altres manifestacions festives de gran popularitat, com ara cucanyes, focs artificials, bous al carrer, corregudes de galls o balls de màscares.  
El caràcter gremial i agrícola de les festes de la Vinguda va entrar en crisi irreversible amb el canvi de segle a causa de l'impacte social i cultural de la industrialització, que trencà els ritmes i les formes de la sociabilitat tradicional, gremial i agrícola. Les festes, amb tot, no deixaren de consolidar-se com un dels referents primordials del calendari festiu local. Entre la fundació de la Societat i la II República es documenta un gran esforç orientat a la institucionalització i exalçament de la Vinguda. Així, l'any 1870 se celebraren les festes del V centenari, on per primera vegada es va dur a terme l'escenificació de la troballa a la platja del Tamarit de Santa Pola; l'any 1871 es va plantar un monòlit en l'esmentada platja, al paratge conegut com de les Assutzenes, indicatiu del lloc de la troballa; en 1878 es va plantejar el projecte de construcció d'una ermita a la platja del Tamarit, la primera pedra de la qual es va posar l'any següent, encara que el projecte no es dugué a terme; l'any 1888 es va coronar solemnement la imatge de la patrona; en 1899 s'estrenà el primer himne de la Vinguda; en 1911 es va posar la primera pedra de l'actual ermita del Tamarit, a les salines del Braç del Port, i es va estrenar l'himne compost pel mestre Salvador Roman Esteve, amb lletra de Vicente Juan Ferrando, que va acabar per imposar-se com a himne oficial de la Societat; en 1917 la imatge de la patrona va estrenar el mantell dit de les Conxes o de la Vinguda; en 1920 tingueren lloc les festes del cinquantenari de la celebració del V centenari; i l'any 1927 es va estrenar la Salve composta pel mestre Alfred Javaloyes.  
La Vinguda hagué de moderar i ajustar la seua projecció a partir de la supressió de les expressions públiques de caràcter religiós que va decretar el govern de la II República l'any 1931. Les festes passaren a celebrar-se en àmbit litúrgic, dins dels temples vinculats a la Vinguda, encara que la Societat va organitzar cridaneres activitats rememoratives, com va ser la caravana automobilística organitzada l'any 1932 a la platja del Tamarit. Acabada la Guerra Civil, les festes de la Vinguda es beneficiaren del suport públic als monuments i expressions rituals del culte catòlic. Així, l'any 1940 es va celebrar l'entrega de la nova imatge de la patrona d'Elx, amb una representació de la Vinguda a la platja del Tamarit seguida pel seu trasllat en romeria a la ciutat. Al llarg del tercer quart del segle XX es van reprendre els treballs de potenciació institucional de les festes. L'any 1950, en el context de les celebracions per la proclamació del dogma de l'Assumpció, la Societat va editar un programa de festes més ampli de l'habitual, amb el títol Sóc per a Elig, que és l'antecedent de la revista que es va començar a publicar de forma anual l'any 1989. En vespres de la celebració del VI centenari, l'any 1970, que tingué com a element central l'escenificació de la Vinguda, la Societat va acordar promoure la construcció a Elx d'una capella.  
  
L'evolució de les festes de la Vinguda entre finals de la dècada de 1970 i l'actualitat reflecteix, sens dubte, l'empremta de l'esperit cívic de la Transició i de la intensificació de les sinergies amb la Festa o Misteri d'Elx i altres manifestacions de la cultura tradicional i popular. En efecte, la recuperació de les llibertats vingué acompanyada d'un creixent esforç de salvaguarda i potenciació de les particularitats culturals locals en el marc de l'afirmació de la identitat i la personalitat cultural de les poblacions i els pobles d'Espanya. En 1979, la Societat va acordar la celebració de la romeria amb caràcter decennal a partir de 1980. Quatre anys després, la Societat va acordar que la romeria es fera amb caràcter quinquennal, començant l'any 1985. Aquest any es va tornar a acordar que fóra biennal, començant l'any 1986. La Societat va participar aquell any activament en l'exposició «Món i Misteri de la Festa d'Elx», i en 1987 acordà que es representara de manera extraordinària l'arribada per mar de l'arca de la Mare de Déu. Aquest fet es va repetir l'any 1988, en el context de la commemoració oficial del 750 aniversari del poble valencià. En 1989 la Societat obtingué del Patronat Nacional del Misteri d'Elx la cessió d'un espai en la seua seu, la Casa de la Festa. En 1991 la Societat va encarregar la fabricació de set figures de nanos i tres de gegants, entre les quals es trobaven representades les populars figures locals de Calendura i Calendureta.  
  
Moltes de les accions dutes a terme des de llavors han estat orientades a la potenciació de la participació popular i de la vistositat de les celebracions. En 1992 es va acordar disparar una traca aèria entre l'hort de les Portes Encarnades i la basílica de Santa Maria, es va innovar en la representació de l'arribada per mar de l'arca (substituint el tradicional sistema de maromes pel recurs a submarinistes), i es va millorar l'accés del públic il·licità a la platja del Tamarit establint un servei d'autobusos. En 1993 es mantingué la gran traca aèria, i es va acordar disparar traques a cada cantonada per on passa la patrona. En 1999 l'Escolania i la Capella del Misteri actuaren per primera vegada, en el context de la lectura del pregó de la Vinguda, al Gran Teatre d'Elx.  
  
L'any 2013 la Vinguda reforça la seua presència física a la ciutat al llarg de tot l'any, gràcies a la instal·lació enfront del pont de Santa Teresa, en plena ruta processional, d'una escultura de Francesc Cantó. El fet més destacat dels últims anys ha sigut, així mateix, l'acord de la institucionalització amb caràcter anual de l'escenificació a la platja del Tamarit, seguida per la romeria d'Elx, adoptat l'any 2012 per la Societat. Aquest fet reflecteix tant la gran popularitat de la Vinguda com la receptivitat del grup humà que fa possible la seua recreació i transmissió cap a un entorn on la potenciació del patrimoni cultural local i el posicionament d'Elx com a destinació del turisme cultural ha crescut notablement arran de les tres distincions atorgades per la UNESCO.  
  
2.6. Descripció del bé  
2.6.1. Actes preliminars: preparació durant tot l'any natural dels protagonistes de les festes de la Vinguda, amb assajos preparatoris. A finals de novembre es presenta el número anual de la revista Sóc per a Elig, editada per la Societat Vinguda de la Mare de Déu, on es publiquen articles sobre les festes de la Vinguda i manifestacions culturals afins, singularment la Festa o Misteri d'Elx, escrits des d'una òptica històrica, artística, antropològica, teològica i devocional, a més de publicar-se'n el programa detallat. El 27 de novembre té lloc la celebració del Dia de l'Il·licità Absent i es porta a terme la col·locació a la platja del Tamarit dels materials necessaris per a la representació a la vora de la mar a l'alba del dia 28 de desembre de la troballa de l'arca per Francesc Cantó, com són megafonia, tanques de senyalització, tribunes, altar per a la celebració de l'eucaristia davant de la multitud de fidels presents, així com l'adequació del lloc anomenat hort de les Portes Encarnades per a la digna recepció de la imatge de la Mare de Déu de l'Assumpció provinent del Tamarit, igual que l'atenció a la disponibilitat de l'accés al temple i els seus voltants per a celebrar els actes. El 26 de desembre s'acostuma a fer al Gran Teatre d'Elx el pregó de les festes de la Vinguda de la Mare de Déu.  
  
2.6.2. Romeries del 28 de desembre: cada 28 de desembre se celebra i recrea a la platja del Tamarit (ara terme municipal de Santa Pola) el fet succeït en 1370, en què el guardacostes Francesc Cantó troba l'arca amb la imatge de la Mare de Déu de l'Assumpció. Els actes comencen a les 7 del matí amb la representació de la troballa pel guardacostes de l'arca que porta la inscripció «Sóc per a Elig» i que conté la imatge de la Mare de Déu i la Consueta del Misteri d'Elx. L'arca és aproximada a la platja per un grup de bussejadors. Francesc Cantó descobreix l'arca mentre recorre la platja a cavall; descavalca i s'agenolla al descobrir el contingut de l'arca. Cantó de seguida és acompanyat pels membres de l'ajuntament antic (justícia major i altres regidors). Acabada la representació té lloc una missa de campanya. A continuació comença la romeria des de la platja del Tamarit fins a l'hort de les Portes Encarnades o de la Mare de Déu, a Elx, presidida per la imatge de la patrona muntada en un carro tirat per una parella de bous. Al llarg del camí, l'arribada de la Mare de Déu és anunciada a la població pels visques dedicats a ella per Cantó, que marxa a cavall, i pel llançament de coets. A les 15 hores té lloc la carrera de Francesc Cantó, anunciada pel llançament d'una potent carcassa (la bombà). Cantó anuncia als il·licitans, mentre cavalca a galop, la miraculosa troballa de la imatge de la Mare de Déu. A la seua arribada a l'ajuntament es dispara una traca aèria d'uns dos quilòmetres de longitud acompanyada d'una coetada. Acabada aquesta, i després de la recepció oficial per l'ajuntament, comença una romeria-processó urbana amb participació de gegants i cabuts, pregoner i heralds de la Mare de Déu, corporació municipal i membres de la gestora de festes, on els il·licitans, portant palmes blanques, acudeixen a l'hort de les Portes Encarnades a trobar-se amb la imatge vinguda del mar per portar-la a la basílica de Santa Maria. Al llarg del trajecte cap a l'hort, el pregoner llig el pregó de la Vinguda, escrit en valencià antic; Cantó pregona: «A la platja il·licitans!»; i els heralds de la Mare de Déu, xiquets i xiquetes, entonen himnes sota la direcció del mestre d'heralds. En arribar a l'hort es canta una salve, seguida de la disparada d'una traca aèria d'uns dos quilòmetres entre l'hort i l'ajuntament, trajecte que de seguida segueix la processó, per portar la imatge de la Mare de Déu a la basílica de Santa Maria. La romeria-processó urbana de la vesprada és acompanyada al llarg de tot el trajecte per un intens llançament d'al·leluies, confetis, pètals de rosa i bufes, i la disparada de traques i coets sufragats per membres de la societat civil il·licitana. A l'arribada a Santa Maria, la imatge rep la benvinguda d'un capellà, preferentment il·licità i que haja cantat la seua primera missa el mateix any, i els fidels que es congreguen canten l'Himne de la Vinguda de la Mare de Déu.  
  
2.6.3. Processó del 29 de desembre: dia festiu en el calendari local, els actes comencen amb la disparada d'una traca aèria que segueix el recorregut de la processó que comença a continuació. L'itinerari circumda el perímetre de l'antiga vila murada, en el sentit de les agulles del rellotge, que és la direcció contrària a la de les altres processons. La solemne processó presidida per la imatge de la patrona, muntada sobre el tron dels angelets, ja que la Mare de Déu va acompanyada per un conjunt de xiquets i xiquetes d'entre tres i sis anys vestits d'angelets. Cantó acompanya el tron amb els seus visques la Verge: «Visca la Mare de Déu!», «Visca Maria Santíssima!», «Visca la Nostra Patrona!». Al llarg de tota la processó es produeixen disparades de traques i coets. A l'entrada de la imatge a la basílica, acabada la processó, es canta l'Himne de la Vinguda. A continuació, missa solemne presidida per dignitats diocesanes, que acostuma a ser acompanyada pels cantors de l'Escolania del Misteri. Els actes acaben amb la disparada d'una gran mascletà.  
2.6.4. Actes de tancament: el 30 de desembre se celebra una missa en sufragi dels membres de la Societat difunts, i en acabar es dispara una gran palmera que posa el punt final i simbòlic a les festes.  
2.7. Elements mobles: arca, imatge de la Mare de Déu de l'Assumpció, carreta de bous, tron per a la processó, nanos i gegants, pregó i tambor, vestits històrics tradicionals, al·leluies i focs artificials, ciris, palmes blanques, cavalls i bous.  
2.8. Elements immobles: casa de la Festa, Gran Teatre, hort de les Portes Encarnades i casa de la Mare de Déu, basílica de Santa Maria, ermita de Sant Sebastià i església de Sant Joan.  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
Representació de la troballa a les 7 del matí del 28 de desembre a la platja del Tamarit. Recorregut en romeria des de l'esmentada platja fins a l'hort de les Portes Encarnades en el barri de la Vinguda de la Mare de Déu, amb arribada abans de les 15 hores. La carrera de Cantó s'inicia a les 15 hores des de l'hort quan es dispara la bombà. Finalitzada aquesta carrera s'inicia des de l'ajuntament la romeria urbana fins a l'hort. El retorn amb la imatge fins a la basílica es deté dues vegades, la primera davant de l'església de Sant Joan Baptista i la segona davant de l'ermita de Sant Sebastià, on es canta la Salve Regina en honor de la patrona de la ciutat. El 29 de desembre, l'eixida de la processó des de Santa Maria és a les 11 del matí.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 8146, del 10-10-2017 (2017/8753)

RESOLUCIÓN de 3 de octubre de 2017, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Fiestas de la Venida de la Virgen de Elche.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   8146

Fecha DOGV
:   10-10-2017

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2017/8753

CVE


Fecha del documento
:   03-10-2017

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 3 de octubre de 2017, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Fiestas de la Venida de la Virgen de Elche. [2017/8753]  
El artículo 12 del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana señala que corresponde a la Generalitat velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana y su patrimonio histórico.  
Por su parte, la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano establece en su artículo 45 que serán declarados bienes inmateriales de interés cultural aquellas actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas que constituyen las manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y los de modos de vida tradicionales de los valencianos, así como las tradiciones en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio, y en especial aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.  
Visto el informe técnico favorable a la incoación del expediente de declaración de bien de interés cultural inmaterial, emitido por el Servicio Territorial de Cultura y Deporte de Alicante, y el informe favorable emitido por la Comisión técnica para el estudio e inventario del patrimonio inmaterial.  
Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, ha resuelto:  
  
Primero. Objeto  
Incoar expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Fiestas de la Venida de la Virgen de Elche.  
  
Segundo. Descripción del bien y valores  
De conformidad con los artículos 28 y 45 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, se hacen constar en el anexo de la presente resolución la descripción del bien y sus valores.  
  
Tercero. Medidas de protección y salvaguardia  
La protección de las Fiestas de la Venida de la Virgen de Elche como patrimonio cultural inmaterial se concretará en las siguientes medidas:  
a) Realizar labores de identificación, descripción, investigación, estudio y documentación con criterios científicos.  
b) Incorporar los testimonios disponibles a soportes materiales que garanticen su protección y preservación.  
c) Velar por el normal desarrollo y la pervivencia de esta manifestación cultural, así como tutelar la conservación de sus valores tradicionales y su transmisión a las generaciones futuras.  
Cualquier cambio que exceda el normal desarrollo de los elementos que forman esta manifestación cultural deberá comunicarse a la dirección general competente en materia de patrimonio cultural para, en su caso, su autorización administrativa y consiguiente modificación de la presente declaración.  
Las acciones de salvaguardia que se proyecten deberán tener en cuenta, de manera muy especial, los riesgos de desvirtuación que podrían derivarse del turismo masivo, así como la necesidad de valorar y proteger adecuadamente los oficios tradicionales asociados a esta manifestación.  
La gestión del bien la ostentará la asociación Sociedad Venida de la Virgen de Elche, que será quien decida sobre aspectos materiales e inmateriales, así como sobre el desarrollo de la citada manifestación cultural.  
  
Cuarto  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, notificar la presente resolución a los interesados, así como comunicarla al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva.  
  
Quinto  
Publicar la presente resolución con su anexo en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 3 de octubre de 2017. El conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte: Vicent Marzà Ibáñez.  
  
  
  
ANEXO  
  
1. Exposición de motivos  
Más allá del valor que poseen desde la creencia religiosa, las fiestas de la Venida de la Virgen tienen de manera incuestionable valores culturales de carácter patrimonial. Poseen un indudable valor histórico, por su antigüedad, continuidad y relevancia histórica. Igualmente presentan un gran valor identitario, tanto por el grupo humano que trabaja todo el año para hacerlas posible como para el municipio de Elche en general, ya que la masiva participación de la ciudadanía en las romerías y procesiones reafirman los lazos de la comunidad local y su identidad. También las citadas fiestas tienen conexión con la Festa o Misteri d'Elx, patrimonio inmaterial de la humanidad, dentro del ciclo anual mariano. En estas fiestas, se dan también los factores de transmisión y revitalización de otros elementos del patrimonio inmaterial de Elche, algunos de ellos de gran fragilidad, como son la artesanía de la palma, la tradición de los nanos i gegants, música de dolçaina i tabal o el transporte en carro tirado por bous.  
  
2. Datos sobre el bien objeto de la declaración  
2.1. Denominación: Fiestas de la Venida de la Virgen.  
2.2. Localidad: Elche (Alicante).  
2.3. Fecha de realización: 28 y 29 de diciembre.  
2.4. Protagonistas: el pueblo de Elche, Francesc Cantó (guardacostas que encontró el arca con la imagen de la Virgen en 1370), justicia mayor y cuatro regidores que forman el ayuntamiento antiguo, marineros con trajes de época (16), vocero y tambor, heraldos (de 20 a 30), angelets de trono (16) y angelets de cortejo (número indeterminado).  
2.5. Antecedentes históricos: los primeros testimonios sobre el relato de la Venida de la Virgen datan de mediados del siglo XVII. El relato más antiguo, debido a Esteve Dolz del Castellar (1686-1688), no narra ni el día ni el lugar donde habría acaecido la venida, pero si menciona la llegada de la imagen de la Virgen en un arca por el mar, que llevaba sobre la tapa el rótulo «A Ilice». Enseguida los cronistas plantearon dos variantes sobre los orígenes de la Venida. Unos defendieron que el arca con la imagen de la Virgen llegó a la playa del Tamarit en el mes de mayo de 1266 y otros optan por el 29 de diciembre de 1370 como fecha de la Venida.  
Las variantes entre las versiones se hacen aún más amplias si se consideran las diferentes versiones sobre quienes fueron los participantes en el hallazgo (presencia o no de Francesc Cantó, entre otros), o que texto figuraba escrito en la tapa del arca (se citan textos en latín, castellano y valenciano antiguo), o si se produjo o no una pugna entre los vecinos de Elche y sus vecinos (alicantinos y oriolanos) por la posesión del preciado hallazgo, entre otros aspectos; sin olvidar que la tradición oral transforma la pugna de Elche con Alicante y Orihuela en una pugna de Elche con Alicante y Santa Pola. Al final, el dialogo entre las diferentes versiones escritas y la tradición popular ha fijado un guión básico de los hechos, públicamente reproducido en las fiestas que se celebran todos los años en Elche a finales de diciembre, según el cual el 29 de diciembre de 1370, Francesc Cantó habría encontrado en la playa del Tamarit un arca que flotaba en el agua, en la tapa de la cual se podía leer «Sóc per a Elig», dentro de la cual se encontraba la imagen de la Virgen de la Asunción, acompañada de la Consueta de la Festa o Misteri d'Elx. Cantó avisa de inmediato al consell y el pueblo de Elche del milagroso hallazgo y se produce el traslado de la imagen a la ermita de san Sebastián, desde donde años después, fue trasladada a la iglesia de Santa María.  
El testimonio histórico más antiguo de las fiestas se remonta al año 1765, cuando mosén Pasqual Brufal presentó al Consell d'Elx un memorial mediante el cual solicitaba ayuda económica para su celebración. En aquella primera época la Venida se celebraba como fiesta litúrgica, que tenía como escenarios principales la iglesia de Santa María y la ermita de San Sebastián, lugar donde, como ya se ha dicho, la tradición ubica el primer emplazamiento para el culto de la imagen de la patrona, que la tradición dice que viene del mar.  
Las fiestas de la Venida ganaron vistosidad y proyección pública décadas después con la participación de los gremios locales, los cuales desfilaban con carros sobre los que reproducían actividades características de sus oficios, de acuerdo con el modelo medieval de las rocas procesionales. La abolición de los gremios, entre 1813 y 1836, plantó el germen para nuevos cambios en las fiestas. La huella gremial, se mantuvo de forma evidente hasta los inicios del siglo XX, gracias a la constitución en el año 1865 de la Sociedad Venida de la Virgen, comprometida con el mantenimiento de las fiestas, estando integrada por aquel entonces sobretodo por trabajadores del cáñamo y alpargateros. En el contexto de esta refundación de la Venida, el año 1865 se escenificó por primera vez la entrada a caballo de Francesc Cantó para anunciar a la ciudad de Elche sobre el milagroso hallazgo del arca a la playa del Tamarit, seguida de la procesión-romería al Hort de les Portes Encarnades, que recreaba la citada playa.  
Las celebraciones, que durante el último tercio del siglo XIX tuvieron una gran popularidad, incorporaban elementos festivos y simbólicos característicos de la sociabilidad y las preocupaciones de la época. Gracias al minucioso relato manuscrito de Francesc Torres Tarí, ilustrado con dibujos, sabemos que en 1865 desfilaron los carros de los rastelladors del cànem i espardenyers; els flequers, moliners i forners; els ferrers; els obrers de vila; els fusters; els hortolans (palmerers); i els llauradors. También desfiló un carro que representaba el templo de Minerva, donde iban los alumnos de las escuelas elementales vestidos de marineros; el carro de les Verges, con niñas vestidas de blanco portadoras de palmas blancas lisas y rizadas; el trono de la Virgen, con forma de barca, en clara alusión a su venida por el mar; comparsas de Moros y Cristianos, con la escenificación de combates; y una amplia serie de cuadros de bailes burlescos, y otros de carácter más ritual.  
Por fuentes coetáneas conocemos que, durante el período entre la fundación de la Sociedad Venida de la Virgen y el inicio del siglo XX, en las procesiones se bailaban danzas lúdicas (nanos i gegants, vells i velles, casadors, contrabandistes, gallecs, músics sords, espanyols a l'antiga, roders de Tallaferro, aldeans, indis, bojos, infants?), danzas específicas de los gremios (danses de flequers, obrers, guarnicioners, argenters, fusters?) y las más solemnes danses valencianes o a l'estil del pais. Las procesiones, donde participaba la banda de música municipal, iban acompañadas por otras manifestaciones festivas de gran popularidad, como cucañas, fuegos artificiales, bous al carrer, las corridas de pollos, o los bailes de máscaras.  
El carácter gremial y agrícola de las fiestas de la Venida entró en crisis irreversible con el cambio de siglo, debido al impacto social y cultural de la industrialización, que rompió los ritmos y las formas de la sociabilidad tradicional, gremial y agrícola. Las fiestas, con todo, no dejaron de consolidarse como uno de los referentes primordiales del calendario festivo local. Entre la fundación de la Sociedad y la II República se documenta un gran esfuerzo orientado a la institucionalización y ensalzamiento de la Venida. Así, el año 1870 se celebraron las fiestas del V Centenario, donde por primera vez se llevó a término la escenificación del hallazgo en la playa del Tamarit de Santa Pola; el año 1871 se plantó un monolito en la citada playa, en el paraje conocido como de les Assutzenes, indicativo del lugar del hallazgo; en 1878 se planteó el proyecto de construcción de una ermita en la playa del Tamarit, la primera piedra de la cual se puso el año siguiente, aunque el proyecto no se llevó a cabo; el año 1888 se coronó solemnemente la imagen de la patrona; en 1899 se estrenó el primer himno de la Venida; en 1911 se puso la primera piedra de la actual ermita del Tamarit, en las salinas del Braç del Port, y se estrenó el himno compuesto por el maestro Salvador Román Esteve con letra de Vicente Juan Ferrando, que acabó por imponerse como himno oficial de la Sociedad; en 1917 la imagen de la patrona estrenó el manto llamado de les Conxes o de la Vinguda; en 1920 tuvieron lugar las fiestas del cincuentenario de la celebración del V centenario; y el año 1927 se estrenó la Salve compuesta por el maestro Alfredo Javaloyes.  
La Venida hubo de moderar y ajustar su proyección a partir de la supresión de las expresiones públicas de carácter religioso decretado por el gobierno de la II República el año 1931. Las fiestas pasaron a celebrarse en ámbito litúrgico, dentro de los templos vinculados a la Venida, aunque la Sociedad organizó llamativas actividades rememorativas, como fue la caravana automovilística organizada el año 1932 en la playa del Tamarit. Acabada la Guerra Civil, las fiestas de la Venida se beneficiaron del apoyo público a los monumentos y las expresiones rituales del culto católico. Así, el año 1940 se celebró la entrega de la nueva imagen de la patrona de Elche, con una representación de la Venida en la playa del Tamarit seguida por su traslado en romería a la ciudad. A lo largo del tercer cuarto del siglo XX se retomaron los trabajos de potenciación institucional de las fiestas. El año 1950, en el contexto de las celebraciones por la proclamación del dogma de la Asunción, la Sociedad editó un programa de fiestas más amplio de lo habitual, con el título Sóc per a Elig, que es el antecedente de la revista que se comenzó a publicar de forma anual el año 1989. En vísperas de la celebración del VI centenario, el año 1970, que tuvo como elemento central la escenificación de la Venida, la Sociedad acordó promover la construcción en Elche de una capilla.  
La evolución de las fiestas de la Venida entre finales de la década de 1970 y la actualidad reflejan, sin duda, la huella del espíritu cívico de la Transición y de la intensificación de las sinergías con la Festa o Misteri d'Elx y otras manifestaciones de la cultura tradicional y popular. En efecto, la recuperación de las libertades vino acompañada de un creciente esfuerzo de salvaguarda y potenciación de las particularidades culturales locales en el marco de la afirmación de la identidad y la personalidad cultural de las poblaciones y los pueblos de España. En 1979, la Sociedad acordó la celebración de la romería con carácter decenal a partir de 1980. Cuatro años después, la Sociedad acordó que la romería se hiciera con carácter quinquenal, comenzando el año 1985. Este año, se volvió a acordar que fuera bienal, empezando el año 1986. La Sociedad participó ese año activamente en la exposición «Món i Misteri de la Festa d'Elx», y en 1987 acordó que se representará de manera extraordinaria la llegada por el mar del arca de la Virgen. Este hecho se repitió el año 1988, en el contexto de la conmemoración oficial del 750 aniversario del pueblo valenciano. En 1989 la Sociedad obtuvo del Patronato Nacional del Misteri d'Elx la cesión de un espacio en la sede de este, la Casa de la Festa. En 1991 la Sociedad encargó la fabricación de siete figuras de nanos y tres de gigantes, entra las cuales se encontraban representadas las populares figuras locales de Calendura y Calendureta.  
Muchas de las acciones llevadas a término desde entonces han estado orientadas a la potenciación de la participación popular y de la vistosidad de las celebraciones. En 1992 se acordó disparar una traca aérea entre el Hort de les Portes Encarnades y la Basílica de Santa María, se innovó en la representación de la llegada por el mar del arca (mediante la sustitución del tradicional sistema de maromas por el recurso a submarinistas), y se mejoró el acceso del público ilicitano a la playa del Tamarit, estableciendo un servicio de autobuses. En 1993 se mantuvo la gran traca aérea, y se acordó el disparo de tracas en cada una de las esquinas por donde pasa la patrona. En 1999 la Escolanía y la Capilla del Misteri actuaron por vez primera en el contexto de la lectura del pregón de la Venida en el Gran Teatro de Elche.  
El año 2013 la Venida refuerza su presencia física en la ciudad a lo largo de todo el año, gracias a la instalación frente al puente de Santa Teresa, en plena ruta procesional, de una escultura de Francesc Cantó. El hecho más destacado de los últimos años ha sido, asimismo, el acuerdo de la institucionalización con carácter anual de la escenificación en la playa del Tamarit, seguida por la romería de Elche, adoptado el año 2012 por la Sociedad. Este hecho refleja tanto la gran popularidad de la Venida como la receptividad del grupo humano que hace posible su recreación y transmisión hacia un entorno donde la potenciación del patrimonio cultural local y posicionamiento de Elche como destino del turismo cultural ha crecido notablemente a raíz de las tres distinciones otorgadas por la UNESCO.  
2.6. Descripción del bien:  
2.6.1. Actos preliminares: preparación durante todo el año natural de los protagonistas de las fiestas de la Venida, con ensayos preparatorios. A finales de noviembre se presenta el número anual de la revista Sóc per a Elig, editada por la Sociedad Venida de la Virgen, donde se publican artículos sobre las fiestas de la Venida y manifestaciones culturales afines, singularmente la Festa o Misteri d'Elx, escritos desde una óptica histórica, artística, antropológica, teológica y devocional, además de publicarse el programa detallado. El 27 de noviembre tiene lugar la celebración del Dia del Ilicitano Ausente y se lleva a término la colocación en la playa del Tamarit de los útiles necesarios para la representación a la orilla del mar al amanecer del día 28 de diciembre del encuentro del arca por Francesc Cantó, incluida megafonía, vallas de señalización, tribunas, altar para la celebración de la Eucaristía ante la multitud de fieles presentes, así como la adecuación del lugar denominado Hort de les Portes Encarnades para la digna recepción de la imagen de la Virgen de la Asunción proveniente del Tamarit, al igual que la atención a la disponibilidad de acceso al templo y alrededores del mismo para celebrar los actos. El 26 de diciembre se acostumbra a hacer en el Gran Teatro de Elche el pregón de las fiestas de la Venida de la Virgen.  
2.6.2. Romerías del 28 de diciembre: cada 28 de diciembre se celebra y recrea en la playa del Tamarit (ahora término municipal de Santa Pola) el hecho acaecido en 1370, donde el guardacostas, Francesc Cantó, encuentra el arca con la imagen de la Virgen de la Asunción. Los actos comienzan a las 7 de la mañana con la representación del hallazgo por el guardacostas del arca que lleva la inscripción Sóc per a Elig, que contiene la imagen de la Virgen y la Consueta del Misteri d'Elx. El arca es aproximada a la playa por un grupo de buceadores. Francesc Cantó descubre el arca mientras recorre la playa a caballo; descabalga y se arrodilla al descubrir el contenido del arca. Cantó, enseguida es acompañado por los miembros del ayuntamiento antiguo (justicia major i altres regidors). Acabada la representación tiene lugar una misa de campaña. A continuación comienza la romería desde la playa del Tamarit hasta el Hort de les Portes Encarnades o de la Mare de Déu, en Elche, presidida por la imagen de la patrona montada en un carro tirado por una pareja de bueyes. A lo largo del camino, la llegada de la Virgen es anunciada a la población por los vivas dedicados a ella por Cantó, que marcha a caballo, y por el disparo de cohetes. A las 15 horas tiene lugar la carrera de Francesc Cantó, anunciada por el disparo de una potente carcasa (la bombà). Cantó anuncia a los ilicitanos, mientras cabalga a galope, el milagroso hallazgo de la imagen de la Virgen. A su llegada al ayuntamiento se dispara una traca aérea de unos dos kilómetros de longitud acompañada de una cohetada. Acabada esta, y después de la recepción oficial por el ayuntamiento, comienza una romería-procesión urbana con participación de gigantes y cabezudos, pregonero y heraldos de la Virgen, corporación municipal y miembros de la gestora de fiestas, donde los ilicitanos llevando palmas blancas, acuden al Hort de les Portes Encarnades a encontrarse con la imagen venida del mar para llevarla ala basílica de Santa María. A lo largo del trayecto hacia el Hort, el pregonero lee el pregón de la Venida, escrito en valenciano antiguo; Cantó pregona «¡A la playa ilicitanos!»; y los heraldos de la Virgen, niños y niñas entonan himnos bajo la dirección del maestro de heraldos. Al llegar al Hort se canta una Salve, seguida del disparo de una traca aérea de unos dos kilómetros entre el Hort y el ayuntamiento, trayecto que enseguida sigue la procesión, para llevar la imagen de la Virgen a la basílica de Santa María. La romería-procesión urbana de la tarde es acompañada a lo largo de todo el trayecto por un intenso lanzamiento de aleluyas, confetis, pétalos de rosa y globos, y el disparo de tracas y cohetes sufragados por miembros de la sociedad civil ilicitana. A la llegada a Santa María, la imagen recibe la bienvenida de un sacerdote, preferentemente ilicitano y que haya cantado su primera misa el mismo año, y los fieles que se congregan cantan el himno de la Venida de la Virgen.  
2.6.3. Procesión del 29 de diciembre: día festivo al calendario local, los actos empiezan con el disparo de una traca aérea que sigue el recorrido de la procesión que comienza a continuación. El itinerario circunda el perímetro de la antigua vila murada, en dirección de las agujas del reloj, que es la dirección contraria al resto de procesiones. La solemne procesión presidida por la imagen de la patrona, montada sobre el tron dels angelets, ya que la Virgen va acompañada por un conjunto de niños y niñas de entre tres y seis años vestidos de angelitos. Cantó acompaña el trono con sus vivas a la Virgen, Visca la Mare de Déu!, Visca Maria Santíssima!, Visca la Nostra Patrona! A lo largo de toda la procesión se producen disparos de tracas y cohetes. A la entrada de la imagen a la basílica, acabada la procesión, se canta el Himno de la Venida. A continuación, misa solemne presidida por dignidades diocesanas, que acostumbra a ser acompañada por los cantos de la Escolania del Misteri. Los actos terminan con el disparo de una gran mascletà.  
2.6.4. Actos de cierre: el 30 de diciembre se celebra una misa en sufragio de los miembros de la Sociedad difuntos, y al terminar se dispara una gran palmera que pone punto final y simbólico a las fiestas.  
2.7. Elementos muebles: Arca, imagen de la Virgen de la Asunción, carreta de bueyes, trono para la procesión, gigantes y cabezudos, bando y tambor, trajes histórico-tradicionales, Aleluyas y fuegos artificiales, velas, palmas blancas, caballos y bueyes.  
2.8. Elementos inmuebles: casa de la Festa, Gran Teatro, Hort de les Portes Encarnades y casa de la Virgen, basílica de Santa María, ermita de San Sebastián e iglesia de San Juan.  
  
3. Definición del ámbito espacial y temporal  
Representación del hallazgo a las 7 de la mañana del 28 de diciembre en la playa del Tamarit. Recorrido en romería desde la citada playa hasta el Hort de les Portes Encarnades en el barrio de la Venida de la Virgen, con llegada antes de las 15 horas. La carrera de Cantó se inicia a las 15 horas desde el Hort cuando se dispara la bombà. Finalizada esta carrera se inicia desde el ayuntamiento la romería urbana hasta el Hort. El retorno con la imagen hasta la basílica, se detiene dos veces, la primera delante de la iglesia de San Juan Bautista y la segunda delante de la ermita de San Sebastián, donde se canta la Salve Regina en honor de la patrona de la ciudad. El 29 de diciembre, la salida de la procesión desde Santa María es a las 11 de la mañana.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML