Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 2950, del 12-03-1997 (1997/829800)

RESOLUCIÓ de 20 de gener de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel (València).
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   2950

Data del DOGV
:   12-03-1997

Secció del DOGV
:   ALTRES DISPOSICIONS

Número del document
:   1997/829800

CVE


Data del document
:   20-01-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIÓ de 20 de gener de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel (València).
  
Vist l'informe emés pel Servei de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la incoació de l'expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel (València).
  
Atés el que disposen els articles 9 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, i 11 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de desplegament parcial d'aquesta llei, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana ha resolt:
  
  
1. Incoar l'expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel (València).
  
2. De conformitat amb l'article 12.1 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de desplegament parcial de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, descriure per a la seua identificació el bé objecte de la incoació i delimitar la zona afectada en els annexos adjunts a aquesta resolució.
  
Així mateix, queden afectats per aquesta incoació els béns mobles que s'expressen en l'annex II.
  
3. Seguir la tramitació de l'expedient segons les disposicions vigents.
  
4. Trametre aquesta resolució a l'alcalde-president de l'Ajuntament d'Utiel i fer-li saber que, d'acord amb l'article 19 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, en relació amb l'11, la realització d'obres en el monument que es pretén declarar o en el seu entorn haurà de ser autoritzada per la Direcció General de Patrimoni Artístic, i que també serà preceptiva la mateixa autorització per a col·locar a les façanes o les cobertes qualsevol classe de rètol, senyal o símbol.
  
  
5. Que, d'acord amb l'article 12.2 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, modificat pel Reial Decret 64/1994, de 21 de gener, de desplegament parcial de la Llei 16/1985, es notifique aquesta resolució als interessats als efectes oportuns, i al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva.
  
  
6. Que aquesta resolució amb els annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Butlletí Oficial de l'Estat.
  
La qual cosa es fa pública als efectes oportuns.
  
  
València, 20 de gener de 1997.- La directora general de Patrimoni Artístic. Carmen Pérez García.
  
  
  
ANNEX I
  
  
Descripció de l'església de Nostra Senyora de l'Assumpció
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
La magnífica església de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel és un clar exponent del gòtic meridional, que es defineix per la recerca d'un espai interior únic, de formes rectangulars i quadrades i marcadament tancat al medi exterior. Amb un sistema perimetral de capelles entre contraforts interiors, respon a la tipologia uninau tan difosa a la corona d'Aragó i sud de França.
  
  
La seua construcció continua la trajectòria iniciada en la segona meitat del segle XV dels edificis poblics, en què noves solucions tècniques i elements decoratius enriqueixen les formes tradicionals i s'introdueix l'ús de pilars i nervadures torçats de secció helicoïdal. És aleshores quan es construeix l'edifici més significatiu del per'ode, la Llotja de València (1483-1498), i en el pla de l'arquitectura religiosa és a la part sud, en contacte amb l'influx castellà (Utiel pertangué al marquesat de Villena), on es drecen les obres més importants. Entre elles destaca l'església de Santiago de Villena, per influència de la Llotja de València, amb grossos pilars torçats d'arestes vives i una banda de decoració esculpida a manera de capitell. També hi ha elements de secció helicoïdal en l'ampliació de la catedral d'Oriola. Per la cronologia dels pilars helicoïdals, la parroquial d'Utiel s'emparenta també amb el convent de Santa Clara a Múrcia i la part dels peus de la col·legiata de Gandia.
  
  
El temple consta dels següents elements:
  
- La nau central:
  
Ampli espai rectangular rodejat de cinc capelles per cada costat, construïdes entre els contraforts, i un absis de cinc costats, vuitavat, amb capelles de planta poligonal irregular de quatre i sis costats.
  
  
En l'interior té 37,7 metres de longitud per 15,10 metres d'amplària als peus i 14,75 al presbiteri, les capelles entre contraforts amiden, entre els seus eixos, 5,5 metres les quatre primeres i 6,25 les restants, amb una profunditat mitjana de 3,5 metres, cosa que fa un total de 22,40 metres d'amplària. L'alçària de la nau és de 23 metres.
  
L'interior està format per una doble estructura d'arcs apuntats situats a dos nivells diferents. L'inferior marca l'accés a les capelles laterals i arranca de les mènsules dels contraforts a una alçària de 9,80 metres fins als 12,80 metres d'alçària de la clau, les dovelles estan formades per carreus de pedra tallada.
  
El segon nivell marca l'arrancada de l'estructura de la coberta, i està format per pilars torçats d'aresta viva, adossats als estreps, que s'alcen fins a l'arrancada de les voltes. Aquests pilars tenen bases semicirculars adornades amb un bossell, i capitells sustentats per dos àngels que porten escuts. D'aquests capitells parteixen els arcs formerets apuntats, de traça més senzilla que els que tanquen les capelles, i els arcs que configuren la volta.
  
  
La volta presenta una traça molt singular, ja que els arcs torals són de mig punt en lloc dels usuals apuntats. Tots aquests arcs principals de pedra són torçats, llevat del tercer i del sisé, que tenen estries longitudinals. Aquestes voltes tenen nervadures transversals, tercelets, que arranquen de la clau de l'arc toral que separa les voltes, aquestes nervadures transversals no són torçades sinó estriades.
  
  
Als peus de la nau es va construir en l'any 1811 el cor alt, sobre tres voltes amb petxines sostingudes per arcs entre pilastres de capitell jònic engarlandat.
  
L'aspecte interior de la nau ha sofrit algunes modificacions. Després de la Guerra Civil s'afegeixen en el costat de l'epístola tres grans finestres que en desfiguren l'aspecte i el sistema d'il·luminació. Recentment s'ha picat la maçoneria deixant-la a la vista.
  
- La torre campanar:
  
Aquesta imponent fàbrica de carreus va començar a construir-se en el període de 1564-1568, dirigida per Martín de Baca, 40 anys després del començament de les obres de l'església
  
El campanar és de planta rectangular i dimensions 7,90 x 6,90 metres, amidades en la planta del campanar. L'alçària total del campanar és de 45,5 metres.
  
La planta de les campanes presenta un gran buit amb arc de mig punt en cada una de les façanes, i està coberta amb una volta de creueria. A la coberta s'accedeix a través d'una xicoteta escala de caragol. Les cantonades de la torre estan apilastrades, seguint la mateixa modulació que el frontis de la façana principal i que després apareix en el gir amb la torre del rellotge. Aquestes pilastres apareixen també en el punt mitjà del campanar fins a l'altura de la façana.
  
- La capella de la comunió i la sagristia:
  
Situades en un cos edificat de forma rectangular adossat a l'església en el costat de l'epístola. Per les dades documentals obtingudes, aquest cos degué haver-se construït en dues fases. La primera correspondria a la primitiva capella de la comunió datada el 1610; aquesta primitiva capella constava d'una nau i tres arcs interiors que suportaven una volta i una coberta de fusta.
  
Sobre aquesta capella es va edificar l'actual el 1905, d'estil neogòtic, d'una sola nau i tres voltes de creueria amb arcs apuntats que deixen entre els contraforts tres capelles d'escassa profunditat en cada un dels costats.
  
La segona fase correspondria a la construcció de la sagristia a la fi del segle XVII. En un principi consistia en un ampli espai rectangular de 12,5 metres de longitud i 8,20 metres d'ample amb una alçària de 9 metres, cobert per una volta plana. Aquest gran espai va restar sense modificacions fins a mitjans d'aquest segle, en què se subdividí amb la col·locació d'un forjat intermedi.
  
  
- L'exterior:
  
L'aspecte exterior de l'església és molt sobri. Hi destaquen els alts murs llisos fins a l'altura de la primera cornisa, que correspon a la coberta de les capelles laterals de la nau central. Aquest mur engloba els contraforts, que apareixen vistos a partir d'aquesta altura fins a la cornisa de la nau central.
  
Els contraforts varien en alçària, els més alts corresponen als arcs torals de les dues primeres voltes comptant des dels peus del temple.
  
La fàbrica de les cantonades d'aquests és de carreus vistos i la resta de maçoneria.
  
Entre els murs i sobre les capelles laterals se situen les finestres amb arcs de mig punt que il·luminen la nau central, el bastiment de les finestres és de carreus tallats que es troben ocults davall el morter que revesteix l'exterior de la façana.
  
Disposa de dues portades; la principal, als peus de la nau, és la que dóna al carrer de Santa María. Treballada en pedra, del 1625, és d'estil manierista i molt senzilla en la composició. Les motlures són quasi planes i està adornada amb pinacles rematats per boles. Sobre ella es troba la finestra situada en l'eix de la nau, realitzada a l'igual de la porta amb una modulació senzilla. El coronament es compon d'una cornisa seguida sobre la qual s'han disposat senzills frontons entre pilastres, amb el corresponent a la portada principal d'un traçat corb. En la façana que dóna a la plaça de l'Ajuntament s'obri la porta lateral del centre, de la mateixa traça que l'anterior i realitzada en data posterior. Està composta igualment per un arc de mig punt però, a diferència de l'altra porta, està emmarcada per dues pilastres a cada costat, amb fornícula rematada amb un frontó.
  
  
b) Parts integrants:
  
La nau central i capelles laterals.
  
El campanar.
  
La capella de la comunió.
  
La sagristia.
  
Les façanes.
  
  
  
  
ANNEX II
  
  
Béns mobles
  
  
a) Pintura mural
  
1. Escut heràldic de la família de Miguel de Córdoba, i en posició simètrica davant: emblema explicatiu, a la capella lateral antigament denominada de Sant Miquel, al costat de l'epístola prop del presbiteri.
  
2. Escena d'Àngels majors adorant el sagrament eucarístic, pintats amb la tècnica del fresc a la zona superior de l'altar major, amb data inscrita sobre la reedificació del temple el 1665.
  
  
b) Escultura
  
1. Escut heràldic de la família dels Córdoba, en baix relleu tallat en pedra, a la segona capella del costat de l'epístola.
  
2. Imatge religiosa tallada en fusta i policromada de finals del segle XIX i principis del segle XX, d'autor anònim, que representa Sant Francisco Gálvez Iranzo, situada al costat de la pila baptismal.
  
  
3. Crucifix del segle XVIII tallat en fusta, restaurat, que es troba al despatx parroquial
  
c) Orfebreria
  
1. Creu processional de plata exposada a l'altar major amb decoració d'estil barroc i addicions contemporànies.
  
2. Custòdia barroca de caràcter colonial hispanoamericà, a la sagristia.
  
3. Enquadernació barroca de plata amb escuts sobre el llibre dels Evangelis editat a Madrid el 1731, a la sagristia.
  
4. Tres sacres barroques de plata, una major i dues iguals amb la inscripció Jacinta Fernández, a la sagristia.
  
5. Calze del segle XVII de plata sobredaurada firmat per Becerril, a la sagristia.
  
  
  
  
ANNEX III
  
  
Delimitació de l'àrea de protecció
  
  
a) Justificació de la delimitació proposada
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consisteix a incloure dins la seua àrea els següents elements urbans:
  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el bé d'interés cultural, en què qualsevol intervenció que es realitze el pot afectar tant visualment com físicament.
  
- Parcel·les que donen al mateix espai poblic que el bé d'interés cultural i que constitueixen el seu entorn visual i ambiental immediat i en què qualsevol intervenció que es realitze pot suposa una alteració de les condicions de percepció d'aquest o del caràcter de l'espai urbà.
  
- Espais poblics en contacte directe amb el bé d'interés cultural i les parcel·les enumerades anteriorment i que constitueixen part del seu ambient urbà immediat.
  
- Edificacions o altres elements del paisatge urbà que, encara que no estiguen al costat del bé d'interés cultural, afecten de forma fonamental la percepció d'aquest.
  
b) Descripció literal de la delimitació
  
- Origen: encontre entre l'eix del carrer Real i el del carrer dels Álamos. Punt A.
  
- Sentit: horari.
  
- Línia delimitadora: des de l'origen la línia segueix per l'eix del carrer dels Álamos, gira a l'oest i recorre els darreres de les parcel·les que donen al carrer Real fins al número 14, travessa el carrer Real i continua pel darrere de la parcel·la número 1 de la plaça de l'Ajuntament i els del carrer de Santa María fins a l'eix del carrer del Pozo, segueix per aquest fins a l'encontre amb l'eix del carrer de Santa María. Gira a l'est per la mitgera nord de la parcel·la número 6 del carrer de Santa María i recorre els darreres de les parcel·les que donen a la plaça de la Iglesia i de la número 1 del carrer del Beato Gálvez, segueix per la mitgera nord d'aquest per a travessar el carrer del Beato Gálvez. Incorpora les parcel·les número 4 i 6 d'aquest carrer i número 15 del carrer de la Santísima Trinidad, per a continuar al sud pels darreres de les parcel·les que donen al carrer del Beato Gálvez i al carrer de la Traición, fins a l'eix del carrer Real i per ell fins al punt d'origen.
  
c) Descripció gràfica de la delimitació
  
Se n'adjunta un pla.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 2950, del 12-03-1997 (1997/829800)

RESOLUCIÓN de 20 de enero de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa el expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel (Valencia).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   2950

Fecha DOGV
:   12-03-1997

Sección del DOGV
:   OTRAS DISPOSICIONES

Número del documento
:   1997/829800

CVE


Fecha del documento
:   20-01-1997

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

RESOLUCIÓN de 20 de enero de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa el expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel (Valencia).
  
Visto el informe emitido por el Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental favorable a la incoación de expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la Iglesia Parroquial de Nuestra señora de la Asunción de Utiel (Valencia);
  
Considerando lo que disponen los artículo 9 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, y 11 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por el Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de dicha Ley, la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana ha resuelto:
  
1. Incoar el expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la Iglesia Parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel (Valencia).
  
2. De conformidad con lo dispuesto en el artículo 12.1 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, describir para su identificación el bien objeto de la incoación, delimitando la zona afectada, en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.
  
Asimismo, quedan afectados por esta incoación los bienes muebles que se relacionan en el anexo II.
  
3. Seguir con la tramitación del expediente según las disposiciones vigentes.
  
4. Dar traslado de esta resolución al alcalde-presidente del Ayuntamiento de Utiel y hacerle saber que, de acuerdo con lo que establece el artículo 19 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español en relación con el 11, la realización de obras en el monumento que se pretende declarar o en su propio entorno deberá ser autorizada por la Dirección General de Patrimonio Artístico, así como que será preceptiva la misma autorización para colocar en fachadas o en cubiertas cualquier clase de rótulo, señal o símbolo.
  
5. Que de acuerdo con lo que dispone el artículo 12.2 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, modificado por Real Decreto 64/1994, de 21 de enero, de desarrollo parcial de la Ley 16/1985, se notifique esta resolución a los interesados, a los efectos oportunos, y al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva.
  
6. Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.
  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.
  
  
Valencia, 20 de enero de 1997.- La directora general de Patrimonio Artístico: Carmen Pérez García.
  
  
  
ANEXO I
  
  
Descripción de la iglesia de Nuestra Señora de la Asunción
  
a) Inmueble objeto de la declaración
  
La magnífica iglesia de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel es un claro exponente del gótico meridional, que se define por la bosqueda de un espacio interior único, de formas rectangulares y cuadradas y marcadamente cerrado de cara al medio exterior. Con sistema perimetral de capillas entre contrafuertes interiores, responde a la tipología uninave tan difundida en la corona de Aragón y sur de Francia.
  
Su construcción continoa la trayectoria iniciada en la segunda mitad del siglo XV de los edificios poblicos, donde nuevas soluciones técnicas y elementos decorativos enriquecen las formas tradicionales, y cuando se introduce el uso de pilares y nervaturas torsos de sección helicoidal. Es entonces cuando se construye el edificio más significativo del período, la Lonja de Valencia (1483-1498), y en el plano de la arquitectura religiosa es en la parte sur, en contacto con el influjo castellano (Utiel perteneció al marquesado de Villena), donde se levantan las obras más importantes. Entre ellas, destaca la iglesia de Santiago de Villena, por influencia de la Lonja de Valencia, de gruesos pilares torsos de aristas vivas y una banda de decoración esculpida a modo de capitel. También hay elementos de sección helicoidal en la ampliación de la catedral de Orihuela. En los pilares helicoidales, por su cronología la parroquial de Utiel se emparenta también con el convento de Santa Clara en Murcia y la parte de los pies de la Colegiata de Gandia.
  
El templo consta de los siguientes elementos:
  
- La nave central:
  
Amplio espacio rectangular rodeado de cinco capillas por cada lado, construidas entre los contrafuertes y un ábside de cinco lados, ochavado, con capillas de planta poligonal irregular de cuatro y seis lados.
  
Mide en su interior 37,7 metros de longitud por 15,10 metros de anchura a los pies y 14,75 en el presbiterio, las capillas entre contrafuertes miden, entre ejes de las mismas 5,5 metros las cuatro primeras y 6,25 el resto, con una profundidad media de 3.5 metros, lo que da un total de 22,40 metros de anchura. La altura de la nave es de 23 metros.
  
El interior está formado por una doble estructura de arcos apuntados situados a dos niveles diferentes. El inferior marca el acceso a las capillas laterales y arranca en ménsulas de los contrafuertes a una altura de 9,80 metros y 12,80 metros de altura de la clave; las dovelas están formadas por sillares de piedra labrada.
  
El segundo nivel marca el arranque de la estructura de la cubierta, y está formado por pilares torsos de arista viva, adosados a los estribos, que se alzan hasta el arranque de las bóvedas. Estos pilares tienen basas semicirculares adornadas con un baquetón, y capiteles sustentados por dos ángeles tenantes de escudos. De estos capiteles parten, los arcos formeros apuntados de traza más sencilla que los que cierran las capillas y los arcos que configuran la bóveda.
  
La bóveda presenta una traza muy singular, ya que los arcos torales son de medio punto en lugar de los usuales apuntados. Todos estos arcos principales de piedra son torsos, excepto el tercero y el sexto, que tienen estrías longitudinales. Estas bóvedas tienen nervaduras transversales, terceletes, que arrancan de la clave del arco perpiaño que separa dichas bóvedas, estas nervaduras transversales no son torsas sino estriadas.
  
A los pies de la nave se construyó en el año 1811 el coro alto, sobre tres bóvedas vaídas sustentadas por arcos entre pilastras de capitel jónico enguirnaldado.
  
El aspecto interior de la nave ha sufrido varias modificaciones. Después de la Guerra Civil se añaden en el lado de la epístola tres grandes ventanas que desfiguran el aspecto y el sistema de iluminación. Recientemente se ha picado la mampostería dejándola vista.
  
- La torre campanario:
  
Esta imponente fábrica de sillería comenzó a construirse en el período de 1564-1568, dirigida por Martín de Baca, 40 años después del inicio de las obras de la iglesia
  
El campanario es de planta rectangular y dimensiones 7,90 x 6,90 metros. medidas en la planta del campanar. La altura total del campanario es de 45,5 metros.
  
La planta de campanas presenta un gran hueco con arco de medio punto en cada una de sus fachadas, y está cubierta con una bóveda de crucería. A la cubierta de ésta se accede a través de una pequeña escalera de caracol. Las esquinas de la torre están apilastradas, siguiendo la misma modulación que el frontis de la fachada principal, y que luego aparece en el giro con la torre del reloj. Estas pilastras aparecen también en el punto medio del campanario hasta la altura de la fachada.
  
- La capilla de la comunión y la sacristía:
  
Situadas en un cuerpo edificado de forma rectangular adosado a la iglesia en el lado de la epístola. Por los datos documentales obtenidos este cuerpo pudo haberse construido en dos fases. La primera correspondería a la primitiva capilla de la comunión fechada en 1610; esta primitiva capilla constaba de una nave y tres arcos interiores que soportaban una bóveda y una cubierta de madera.
  
Sobre esta capilla se edificó la actual en 1905, de estilo neogótico, de una sola nave y tres bóvedas de crucería con arcos apuntados que dejan entre los contrafuertes tres capillas de escasa profundidad en cada uno de sus lados.
  
La segunda fase correspondería a la construcción de la sacristía a finales del siglo XVII. En un principio consistía en un amplio espacio rectangular de 12,5 metros de longitud y 8,20 metros de anchura con una altura de 9 metros cubierto por una bóveda plana. Este gran espacio permaneció sin modificaciones hasta mediados de este siglo, en el que se subdividió con la colocación de un forjado intermedio.
  
- El exterior:
  
El aspecto exterior de la iglesia es muy sobrio, destacan sus altos muros lisos hasta la altura de la primera cornisa que corresponde a la cubierta de las capillas laterales de la nave central. Este muro engloba los contrafuertes que aparecen vistos a partir de esta altura hasta la cornisa de la nave central.
  
Los contrafuertes varían en altura, correspondiendo los más altos a los arcos perpiaños, de las dos primeras bóvedas contando desde los pies del templo.
  
La fábrica de las esquinas de éstos es de sillares vistos y el resto de mampostería.
  
Entre los muros y sobre las capillas laterales se sitoan las ventanas que con arcos de medio punto, iluminan la nave central, el jambeado de las ventanas es de sillares labrados que se encuentran ocultos tras el mortero que reviste el exterior de la fachada.
  
Dispone de dos portadas; la principal a los pies de la nave es la recayente a la calle Santa María. Trabajada en piedra, de 1625, de estilo manierista es muy sencilla en su composición. Sus molduras son casi planas y está adornada con pináculos rematados por bolas. Sobre ella se encuentra la ventana situada en el eje de la nave, realizada al igual que la puerta con una molduración sencilla. El remate se compone de una cornisa corrida sobre la que se han dispuesto sencillos frontones entre pilastras con el correspondiente a la portada principal de un trazado curvo. En la fachada recayente a la plaza del Ayuntamiento se abre la puerta lateral del centro, de la misma traza que la anterior y realizada en fecha posterior. Está compuesta igualmente por un arco de medio punto pero que a diferencia de la otra puerta está enmarcada por dos pilastras a cada lado, con hornacina rematada con un frontón.
  
b) Partes integrantes:
  
La nave central y capillas laterales.
  
El campanario.
  
La capilla de la comunión.
  
La sacristía.
  
Las fachadas.
  
  
  
  
ANEXO II
  
  
Bienes muebles
  
  
a) Pintura mural
  
1. Escudo heráldico de la familia de Miguel de Córdoba y en posición simétrica enfrente, emblema explicativo en capilla lateral antiguamente denominada de San Miguel, en el lado de la epístola junto al presbiterio.
  
2. Escena de Ángeles mayores adorando el Sacramento Eucarístico pintados con la técnica de fresco en zona superior del altar mayor con fecha inscrita sobre la reedificación del templo en 1665.
  
b) Escultura
  
1. Escudo heráldico, en bajorrelieve tallado en piedra de la familia de los Córdoba, en segunda capilla del lado de la epístola.
  
2. Imagen religiosa tallada en madera y policromada de finales del siglo XIX y principios del siglo XX de autor anónimo representando a San Francisco Gálvez Iranzo situada junto a la pila bautismal.
  
3. Crucifijo del siglo XVIII tallado en madera, restaurado, se encuentra en el despacho parroquial
  
c) Orfebrería
  
1. Cruz procesional de plata expuesta en altar mayor con decoración de estilo barroco y adiciones contemporáneas.
  
2. Custodia barroca de carácter colonial hispanoamericano, en sacristía.
  
3. Encuadernación barroca de plata con escudos sobre el libro de los Evangelios editado en Madrid en 1731, en sacristía.
  
4. Tres Sacras barrocas de plata, una mayor y dos iguales, con la inscripción Jacinta Fernández, en sacristía.
  
5. Cáliz del siglo XVII de plata sobredorada firmado por Becerril, en sacristía.
  
  
  
  
ANEXO III
  
  
Delimitación del área de protección
  
  
a) Justificación de la delimitación propuesta
  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección consiste en incluir dentro de su área los siguientes elementos urbanos
  
- Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el bien de interés cultural, pudiendo afectar al mismo, tanto visual como físicamente cualquier intervención que se realice sobre ellas.
  
- Parcelas recayentes al mismo espacio poblico que el bien de interés cultural y que constituyen el entorno visual y ambiental inmediato y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.
  
- Espacios poblicos en contacto directo con el bien de interés cultural y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.
  
- Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que, aun no teniendo una situación de inmediatez con el bien de interés cultural, afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.
  
b) Descripción literal de la delimitación
  
- Origen: encuentro entre el eje de la calle Real y el de la calle de los Álamos. Punto A.
  
- Sentido: horario.
  
- Línea delimitadora: desde el origen la línea sigue por el eje de la calle de los Álamos y gira a oeste recorriendo las traseras de las parcelas recayentes a la calle Real hasta la número 14, cruza la calle Real y continua por la trasera de la parcela número 1 de la plaza del Ayuntamiento y las de la calle de Santa María hasta el eje de la calle del Pozo, siguiendo por él hasta su encuentro con el eje de la calle Santa María. Gira a este por la medianera norte de la parcela número 6 de la calle de Santa María y recorre las traseras de las parcelas recayentes a la plaza de la iglesia y de la número 1 de la calle del Beato Gálvez, sigue por la medianera norte de ésta para cruzar la calle del Beato Gálvez. Incorpora las parcelas número 4 y 6 de esta calle y número 15 de la calle de la Santísima Trinidad, para continuar a sur por las traseras de las parcelas recayentes a la calle del Beato Gálvez, y a la calle de la Traición, hasta el eje de la calle Real y por él hasta el punto de origen.
  
c) Descripción gráfica de la delimitación
  
Se adjunta plano.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML