Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3191, del 25-02-1998 (1998/790)

Notificació de la Resolució de 2 de setembre de 1997, adoptada pel conseller d’Obres Públiques, Urbanisme i Transports, dictada en expedient sancionador.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3191

Data del DOGV
:   25-02-1998

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1998/790

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució de 2 de setembre de 1997, adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, dictada en expedient sancionador. [1998/X790]
  
D'acord amb l'art. 59.4 de la Llei 30/92, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, es notifica a Covespan, SL, representada per la Sra. Diamantina Galiatsatos Baillo i el Sr. José Luis Valero Nuevo, Pça de Don Carlos s/n 03560 El Campello (Alacant), la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, de 2 de setembre de 1997, que tot seguit es transcriu:
  
?Vist l'expedient sancionador incoat a la mercantil Covespan, SL, i tramés per l'Ajuntament del Campello a fi de la resolució definitiva i de conformitat amb els següents
  
Antecedents de fet
  
Primer
  
L'11 d'abril de 1997, l'Ajuntament del Campello va trametre a aquests serveis territorials l'expedient sancionador instruït per aqueix ajuntament contra l'empresa Covespan, SL, a fi d'adoptar l'oportuna resolució atesa la quantia de la sanció proposada, la qual excedeix de la competència sancionadora que en aquesta matèria la legislació vigent atribueix als alcaldes en els municipis que no passen de 25.000 habitants.
  
Segon
  
L'expedient sancionador esmentat tenia per objecte la determinació de les possibles responsabilitats administratives en què s'hauria incorregut per canvi de l'ús d'un edifici situat en el sector E3, Coveta Fumada, plaça D. Carlos, s/n, que segons la llicència atorgada i el Pla General d'Ordenació Urbana del Campello (zona E3, Dotacions turístiques privades, articles 177 i 42.a.b. de la normativa urbanística), s'havia d'haver destinat a apartaments turístics i, tanmateix, se li ha donat un ús real d'habitatges de renda lliure.
  
Tercer
  
Pels motius exposats, el 7 de febrer de 1997 i per provisió de l'alcaldia, es va acordar:
  
1r. Declarar la caducitat de l'expedient sancionador número 61-70/93, iniciat per les mateixes causes que el que ara tractem, ja que han transcorregut més de sis mesos des de la incoació sense que s'haja dictat l'oportuna resolució, de conformitat amb el que estableix l'article 20.6 del Reial Decret 1398/1993, de 4 d'agost, pel qual s'aprova el Reglament del procediment per a l'exercici de la potestat sancionadora.
  
2n. Incoar un nou expedient sancionador contra l'entitat Covespan, SL, mancomunadament representada per la Sra. Diamantina Galiatsatos Baillo el Sr. José Luis Valero Nuevo, en concepte de promotora de les obres l'ús inadequat de les quals es constitueix en objecte d'aquest procediment, ús constitutiu presumptament d'una infracció de l'article 79 del Reglament de Disciplina Urbanística, aprovat pel Reial Decret 2.187/1978, de 23 de juny, i es proposa una sanció de 21.647.874 pessetes, equivalents al 10% del valor de l'edifici.(216.478.743 pessetes).
  
Quart
  
Contra la incoació d'expedient sancionador es formulen al·legacions per la part denunciada, i es donen per reproduïdes la totalitat de les expressades durant la tramitació de l'expedient sancionador caducat abans esmentat i les que ara es formulen es basen en la suposada prescripció de la infracció denunciada ja que han transcorregut, segons la part al·legadora, més de quatre anys des de la seua comissió, termini que estableix l'article 263 de la llei del sòl vigent en aquell moment per a la prescripció de les infraccions urbanístiques greus.
  
Es fonamenta aquesta afirmació, i se cita textualment, en què «en el mateix decret de l'alcaldia que s'al·lega, es fa al·lusió al fet que el supòsit canvi d'ús dels apartaments turístics, com a acte contrari al Pla General, es va constatar en la resolució de la Direcció General de Turisme l'1 de febrer de 1993. Si el decret d'incoació d'un nou expedient d'infracció urbanística, pels mateixos fets, és de 7 de febrer de 1997 és obvi, pels mateixos fonaments, que la infracció ha de considerar-se prescrita».
  
Així mateix, es ratifica en les al·legacions realitzades el 24 de novembre de 1993, el 21 de febrer i 20 de juliol de 1994, sobre improcedència de la imputació de la infracció urbanística, i es presenten com a documentació l'escrit de 24 de novembre de 1992 del Servei Territorial de Turisme a Covespan, SL, en què es dóna audiència prèvia a la proposta de revocació de la utilització d'explotació d'apartaments turístics concedida el 18 de febrer de 1991 a la mercantil esmentada i la resolució del director general de Turisme d'1 de febrer de 1993, en què dóna de baixa l'establiment «Apartamentos Covespan, SL.».
  
Cinqué
  
Així, el 7 de març de 1997, es dicta proposta de resolució d'expedient sancionador en què es desestimen les al·legacions realitzades basant-se en els següents fonaments que tot seguit reproduïm resumits:
  
1r. Quant a la reiteració de les al·legacions realitzades en l'expedient sancionador caducat ?fonamentalment, la negació de l'autoria dels fets imputats- es desestimen basant-se en el fet que les notes que han de caracteritzar jurídicament un bloc d'apartaments turístics consistents en l'efectivitat de la total destinació al trànsit turístic no es va arribar a instrumentar ni en els estatuts de l'edifici promogut per Covespan, SL, ni en la realitat d'aquesta promoció, i amb això s'incomplia la normativa establerta pel Decret 30/1993, de 8 de març, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament d'apartaments turístics, vil·les, xalets, bungalous i semblants.
  
I així, es destaca que els estatuts de la comunitat de propietaris d'apartaments turístics van ser redactats per Covespan, SL, de manera que els diferents propietaris d'apartaments turístics quedaven alliberats de les obligacions pròpies del règim legal dels blocs d'apartaments turístics, condició d'ús recollida en la mateixa llicència d'obres de l'edifici d'acord amb el Pla General.
  
2n. Pel que fa a la possible prescripció de la infracció comesa s'indica que l'ajuntament únicament va poder iniciar eficaçment l'expedient sancionador contra la mercantil pe la presumpta infracció urbanística de canvi d'ús a partir del moment en què l'administració sectorial competent ?la Direcció General de Turisme- comunica a l'ajuntament la baixa de Covespan, SL, com a empresa explotadora d'apartaments turístics, comunicació que va trametre aquella administració a l'ajuntament el 8 de febrer de 1993 on va entrar formalment el 5 de març de 1993, data en la qual, segons l'ens municipal, s'ha de situar el començament del còmput del termini de prescripció.
  
En virtut del que s'ha exposat, es dicta proposta de resolució que continua qualificant els fets d'una infracció greu de l'article 79 del Reglament de Disciplina Urbanística per alteració de l'ús a què estava destinat l'edifici pel Pla, sense que es considere d'aplicació l'article 60.1 del text legal esmentat, i considera, així mateix, els agreujants de reincidència i major benefici obtingut en la comissió de la infracció, i fonamenta l'aplicació de la primera d'aquestes en el fet que el 30 d'abril de 1990 ja va ser dictada una resolució pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports en l'expedient administratiu SA-233/89 i justifica l'apreciació de l'agreujant d'obtenció de major benefici econòmic amb la infracció comesa per mitjà de l'aportació de les notes simples registrals de diverses vendes d'apartaments corresponents a l'edifici elegides a manera de mostreig del total de les vendes d'apartaments (pàg. 84 de l'expedient administratiu).
  
Com a conseqüència de tot el que s'ha exposat, es proposa una sanció de 19.472.589 pessetes, equivalent al 10% de la valoració de l'edifici xifrada en 194.725.888 pessetes.
  
Cal destacar que la sanció proposada és inferior a la que fixa l'acord d'incoació d'expedient sancionador, i està fonamentada la que ara es proposa en la valoració de les obres que va realitzar el 8 de maig de 1991 l'arquitecte autor del projecte i director de l'obra (pàgines de la 140 a la 144 de l'expedient administratiu), que xifra el cost dels 50 apartaments fets en 194.725.888 pessetes, mentre que la sanció fixada en l'acord d'incoació es va fer sobre el projecte original de construcció de 57 apartaments valorats en 216.478.743 pessetes pel mateix tècnic.
  
Sisé
  
Contra l'esmentada proposta la mercantil interessada presenta al·legacions dins del termini concedit per a això i addueix altra vegada la prescripció de la suposada infracció comesa per haver transcorregut més de quatre anys des que es va cometre, i basa aquesta al·legació sobre una sèrie de raons que donem per reproduïdes en benefici de l'economia processal (pàgines de la 308 a la 313 de l'expedient administratiu) i que rebat l'informe jurídic subscrit pel tècnic d'administració general i el secretari general de la corporació municipal en què neguen una altra vegada la suposada prescripció de la infracció i recalquen la circumstància que en cap moment la part interessada ha rebatut el fet que els estatuts de la comunitat de propietaris d'apartaments turístics van ser redactats per la mercantil imputada de manera que els diferents propietaris quedaven alliberats de les obligacions pròpies del règim legal dels blocs turístics, de la mateixa manera que, segons els indicats estatuts, correspondria a la mateixa mercantil la gerència i adreça de l'empresa turística, a més de concórrer l'efectiva alteració de l'ús a què estava destinat l'edifici segons ha quedat explicitat.
  
Seté
  
La Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, en la sessió celebrada el 28 de juliol de 1997, va adoptar l'acord d'emetre l'informe preceptiu, en els termes que es deriven en aquesta resolució.
  
Fonaments jurídics
  
Primer
  
La tramitació que s'ha seguit és correcta i s'ajusta al que estableix el Reglament del Procediment per a l'exercici de la potestat sancionadora, aprovat pel Reial Decret 1398/1993, de 4 d'agost, per remissió de l'article 273.2 del text refós de la Llei sobre Règim del Sòl i Ordenació Urbana, aprovat pel Reial Decret Legislatiu 1/1992, de 26 de juny.
  
Segon
  
L'article 275, apartat a) del text refós atribueix als alcaldes de municipis que no passen de 25.000 habitants la facultat d'imposar sancions de fins 10.000.000 de pessetes, per la qual cosa i atès que en el cas que tractem es proposa la imposició d'una sanció de 19.472.589 pessetes és d'aplicació l'article 273.3 del text legal esmentat, el qual estableix que «quan la proposta de resolució inclou una multa en quantia superior a la que siga de la competència dels òrgans corresponents a l'administració que va tramitar l'expedient de sanció, aquesta proposta s'elevarà a l'autoritat que siga competent per raó de la quantia», article que és d'aplicació en l'àmbit de la Comunitat Valenciana en virtut del Decret 78/1996, de 16 d'abril, pel qual es deroga el Decret 36/1992, per mitjà del qual es van adoptar les quanties de les multes previstes en l'article 228.6 de la Llei del Sòl.
  
Tercer
  
Del que s'ha exposat en els antecedents de fets abans indicats cal extraure les següents conclusions:
  
1ª. Que l'actuació sancionadora iniciada va ser conseqüència de l'ús d'un immoble com a habitatge de renda lliure, ús no ajustat a la llicència d'obres concedida i al Pla General d'Ordenació Urbana vigent en el municipi, ja que aquest havia de ser el d'un edifici destinat a apartaments turístics en aplicació de la normativa municipal continguda en els articles 177 ter. i 42.a.b de l'esmentat Pla.
  
2ª Que tant les al·legacions fetes per la part imputada com els informes jurídics municipals elaborats sobre això se centren en el debat si la infracció comesa s'ha de considerar prescrita o no d'acord amb la legislació vigent.
  
Per això, és necessari establir una sèrie de premisses sobre aquest tema, com són:
  
A. Atès que la infracció la constitueix l'ús d'un immoble no ajustat a la llicència i normativa aplicable s'ha d'estimar, tal com va establir la sentència de 15 de setembre de 1989 la sala tercera, secció 1a, contenciosa administrativa del Tribunal Suprem, que «l'ús del sòl constitueix ordinàriament una activitat continuada i, per tant, el termini de prescripció no comença a comptar fins que aquesta activitat acaba. Que haja prescrit abans la infracció integrada per les obres que van donar lloc a l'edificació en la qual es desenvolupa l'ús no és obstacle perquè subsistesca la possibilitat de sancionar aquest ús: mentre que les obres integren una actuació passatgera, l'ús normalment està destinat a desenvolupar-se activament al llarg del temps... Si l'administració pot impedir l'ús il·legal mentre aquest dure, serà raonable que el termini de prescripció, quant a la potestat sancionadora, no comence a comptar mentre es mantinga aquest ús ...».
  
En un sentit semblant es pronuncia la sentència de 2 de juny de 1987 d'acord amb la qual «mentre subsistesca un acte de l'ús del sòl i aquest siga contrari a l'ordenament urbanístic no es pot parlar de caducitat de la potestat municipal dirigida a la restauració d'aquest, de la mateixa manera que tampoc es podria iniciar el còmput del termini de prescripció per a perseguir la infracció urbanística, fins que no haguera acabat l'ús il·legal»; així com la Sentència de 23 de gener de 1991 dictada per la sala 3a, secció 6a, la qual indica que «... no es pot parlar de prescripció perquè tractant-se d'una falta relacionada amb l'ús del sòl, de caràcter permanent, no es pot iniciar el còmput del lapse prescriptiu fins que no cesse l'activitat», la qual cosa òbviament no ha ocorregut, ja que encara persisteix.
  
B. Resulta també de transcendental importància per al complet i correcte desenvolupament del procediment que ens ocupa el contingut de la Sentència de 15 de febrer de 1997, núm. 133/97, pronunciada en el recurs contenciós administratiu 1/1751/94, interposat contra la resolució de l'expedient sancionador SA-233/89 €abans esmentat- en el fonament jurídic sisè del qual s'indica textualment que «el fet que l'edifici haguera sigut destinat a un ús diferent del previst per la norma, no afecta l'edificació, si no que afecta l'ús que se'n fa. Si això és així, es podria sancionar els actors per aquesta circumstància, però per a això caldria la incoació d'un nou procediment sancionador, amb totes les garanties».
  
I el procediment de què tractem no és sinó la perfecta resposta al contingut jurídic de la sentència esmentada en sancionar, precisament, aqueix ús indegut.
  
3a Que la infracció, la comissió de la qual es considera provada per la mercantil imputada, adquireix la qualificació de greu en aplicació del que estableix l'article 262.3 del text refós de la Llei del Sòl. No obstant això, quant a la consideració d'ambdós agreujants, s'ha d'indicar el següent:
  
a) La circumstància que va servir de fonament per a la consideració de l'agreujant de reincidència va ser la resolució dictada pel director general d'Urbanisme i Ordenació Territorial el 30 d'abril de 1990 en l'expedient sancionador número SA-233/89 (pàgines de la 87 a la 92 de l'expedient administratiu), resolució que va imposar a la mercantil promotora una sanció de 16.717.692 pessetes per haver comès diverses infraccions, entre aquestes la de construcció d'un edifici per a habitatges sense ajustar-se a la llicència concedida.
  
Atès que de conformitat amb el que estableix l'article 131.3.c) de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, hi ha reincidència quan es produeix la comissió en el termini d'un any de més d'una infracció de la mateixa naturalesa i així haja sigut declarat per resolució ferma, no cal en aplicació de l'article esmentat considerar en el cas que ens ocupa aquesta circumstància agreujant.
  
b) Pel que fa a l'agreujant d'obtenció de major benefici econòmic en la comissió de la infracció s'ha de considerar que la seua aplicació no ha quedat degudament justificada ja que no hi ha en l'expedient administratiu tramitat el pertinent estudi econòmic justificatiu de la seua apreciació.
  
És per això que atès que no queda justificada l'aplicació de cap circumstància agreujant en la comissió de la infracció, es proposa la imposició a la mercantil imputada d'una sanció equivalent al 8% del valor de l'edifici en aplicació del que estableix l'article 63 del Reglament de Disciplina Urbanística en relació amb l'article 79, la qual pujaria a 15.578.071 pessetes.
  
4t. Que es considera responsable de la infracció denunciada en concepte de promotora d'aquestes a la mercantil Covespan, SL, per aplicació del que estableixen els articles 57.1 i 58 del Reglament de Disciplina Urbanística.
  
Quart
  
D'acord amb l'article 6 h) del Decret 77/1996, de 16 d'abril, pel qual s'aprova el Reglament dels Òrgans Urbanístics de la Generalitat Valenciana, per a la imposició de la sanció proposada, és competent el conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb l'informe previ de la Comissió Territorial d'Urbanisme, de conformitat amb l'article 10.c) del Reglament esmentat.
  
Vistos els preceptes legals esmentats i la resta de normativa aplicable resolc:
  
Imposar a la mercantil Covespan, SL, representada mancomunadament per la Sra. Diamantina Galiatsatos Baillo i el Sr. José Luis Valero Nuevo la quantitat de 15.578.071 de pessetes, en concepte de sanció per infracció urbanística.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar un recurs contenciós administratiu, davant de la sala contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta.
  
Per a la interposició d'aquest recurs serà requisit imprescindible que, prèviament, el recurrent en comunique a aquest òrgan la interposició, de conformitat amb els articles 57.2.f) i 58 de la Llei Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa i l'article 110.3 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
Tot això, sense perjudici que puga interposar qualsevol altre recurs que considere oportú?.
  
Aquesta notificació és transcripció exacta de la resolució original que consta en l'expedient.
  
De conformitat amb l'article 20 del Reglament General de Recaptació, la sanció imposada s'haurà de pagar en els terminis següents:
  
a) Les notificacions entre els dies 1 i 15 de cada mes, des de la data de notificació fins el dia 5 del mes següent o de l- immediat hàbil posterior.
  
b) Les notificacions entre els dies 16 i últim de cada mes, des de la data de notificació fins el dia 20 del mes següent o l'immediat hàbil posterior.
  
Aquesta quantitat s'haurà d'ingressar en la Tresoreria de l'Ajuntament del Campello d'acord amb el que estableix la disposició addicional primera de la Llei de la Generalitat Valenciana 12/1994, de 28 de desembre de 1994, de mesures administratives i de modificació del text articulat de la llei de bases de taxes de la Generalitat Valenciana, amb aquesta finalitat l'ajuntament esmentat haurà d'indicar quan pertoque el lloc, la forma i el termini per al pagament d'aquesta.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3191, del 25-02-1998 (1998/790)

Notificación de la Resolución de 2 de septiembre de 1997, adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, dictada en expediente sancionador.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3191

Fecha DOGV
:   25-02-1998

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   1998/790

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación de la Resolución de 2 de septiembre de 1997, adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, dictada en expediente sancionador. [1998/X790]
  
De acuerdo con el artículo 59.4 de la Ley 30/92, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, se notifica a Covespan, SL, representada por doña Diamantina Galiatsatos Baillo y don José Luis Valero Nuevo, plaza de Don Carlos, s/n, 03560 El Campello (Alicante), la Resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, de 2 de septiembre de 1997, que a continuación se transcribe:
  
«Visto el expediente sancionador incoado a la mercantil Covespan, SL, y remitido por el Ayuntamiento de Campello al objeto de su resolución definitiva y de conformidad con los siguientes
  
Antecedentes de hecho
  
Primero
  
Con fecha 11 de abril de de 1997, el Ayuntamiento de El Campello remite a estos servicios territoriales el expediente sancionador instruido por ese Ayuntamiento contra la empresa Covespan, SL, a los efectos de adopción de la oportuna resolución dada la cuantía de la sanción propuesta, la cual excede de la competencia sancionatoria que en esta materia la legislación vigente atribuye a los alcaldes en los municipios que no exceden de 25.000 habitantes.
  
Segundo
  
El expediente sancionador precitado tuvo por objeto la determinación de las posibles responsabilidades administrativas en que se hubiere incurrido por cambio del uso de un edificio ubicado en el sector E3, Coveta Fumà, plaza de Don Carlos, s/n, que según licencia otorgada y el Plan General de Ordenación Urbana de El Campello (zona E3, dotaciones turísticas privadas, artículos 177 y 42.a.b. de la normativa urbanística), debía ser destinado a apartamentos turísticos, dándole un uso real de viviendas de renta libre.
  
Tercero
  
Por los motivos expuestos, en fecha 7 de febrero de 1997 y por providencia de la Alcaldía, se acuerda:
  
1. Declarar la caducidad del expediente sancionador número 61-70/93, iniciado por las mismas causas que el que ahora nos ocupa, al haber transcurrido más de seis meses desde su incoación sin que se hubiese dictado la oportuna resolución, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 20.6 del Real Decreto 1.398/1993, de 4 de agosto, por el que se aprueba el Reglamento del Procedimiento para el ejercicio de la potestad sancionadora.
  
2. Incoar un nuevo expediente sancionador contra la entidad Covespan, SL, mancomunadamente representada por doña Diamantina Galiatsatos Baillo y don José Luis Valero Nuevo, en concepto de promotora de las obras cuyo uso inadecuado se constituye en objeto del presente procedimiento, uso constitutivo presuntamente de una infracción del artículo 79 del Reglamento de Disciplina Urbanística, aprobado por Real Decreto 2.187/1978, de 23 de junio, proponiéndose una sanción de 21.647.874 PTA., equivalentes al 10% del valor del edificio.(216.478.743 PTA.).
  
Cuarto
  
Contra la incoación de expediente sancionador se formulan alegaciones por la parte denunciada, dando por reproducidas la totalidad de las vertidas durante la tramitación del expediente sancionador caducado antes citado y basando las que se ahora se formulan en la supuesta prescripción de la infracción denunciada al haber transcurrido, según la parte alegante, más de cuatro años desde su comisión, plazo que dispone el artículo 263 de la entonces vigente ley del suelo para la prescripción de las infracciones urbanísticas graves.
  
Se fundamenta tal afirmación, y se cita textualmente, en que «en el propio Decreto de la Alcaldía que se alega, se hace alusión a que el supuesto cambio de uso de los apartamentos turísticos, como acto contrario al Plan General, se constató en la resolución de la Dirección General de Turismo, de 1 de febrero de 1993. Si el Decreto de incoación de nuevo expediente de infracción urbanística, por los mismos hechos, es de 7 de febrero de 1997, es obvio por sus propios fundamentos que la infracción ha de considerarse prescrita».
  
Asimismo, se ratifica en las alegaciones realizadas en fechas 24 de noviembre de 1993, 21 de febrero y 20 de julio de 1994 sobre improcedencia de la imputación de la infracción urbanística, y se aporta como documentación el escrito de fecha 24 de noviembre de 1992, del Servicio Territorial de Turismo a Covespan, SL, dándole audiencia previa a la propuesta de revocación de la utilización de explotación de apartamentos turísticos dada el 18 de febrero de 1991 a la citada mercantil y resolución del director general de Turismo de 1 de febrero de 1993, dando de baja al establecimiento «Apartamentos Covespan, SL».
  
Quinto
  
Así, en fecha 7 de marzo de 1997, se dicta propuesta de resolución de expediente sancionador desestimando las alegaciones realizadas en base a los siguientes fundamentos que pasamos a reproducir en extracto:
  
1º En cuanto a la reiteración de las alegaciones realizadas en el expediente sancionador caducado ?fundamentalmente, la negación de la autoría de los hechos imputados- se desestiman en base a que las notas que deben caracterizar jurídicamente a un bloque de apartamentos turísticos consistentes en la efectividad de su total destino al tráfico turístico no se llegaron a instrumentar ni en los Estatutos del edificio promovido por Covespan, SL, ni en la realidad de tal promoción, incumpliéndose con ello la normativa establecida por el Decreto 30/1993, de 8 de marzo, del Gobierno Valenciano, por el que se aprueba el Reglamento de apartamentos turísticos, villas, chalets, bungalows y similares.
  
Y así, se destaca que los Estatutos de Comunidad de propietarios de apartamentos turísticos fueron redactados por Covespan, SL, de forma tal que los distintos propietarios de apartamentos turísticos quedaban liberados de las obligaciones propias del régimen legal de los bloques de apartamentos turísticos, condición de uso recogida en la propia licencia de obras del edificio conforme al Plan General.
  
2º En cuanto a la posible prescripción de la infracción cometida se señala que el Ayuntamiento sólo pudo iniciar eficazmente el expediente sancionador contra la mercantil por la presunta infracción urbanística de cambio de uso a partir del momento en que la administración sectorial competente ?la Dirección General de Turismo- comunica al Ayuntamiento la baja de Covespan, SL, como empresa explotadora de apartamentos turísticos, comunicación que se remitió por aquella administración al Ayuntamiento el 8 de febrero de 1.993 y tuvo entrada formalmente en el mismo el 5 de marzo de 1.993, fecha donde, según el ente municipal, debe situarse el inicio del cómputo del plazo de prescripción.
  
En virtud de lo expuesto, se dicta propuesta de resolución que sigue calificando los hechos como una infracción grave del artículo 79 del Reglamento de Disciplina Urbanística, por alteración del uso a que estaba destinado el edificio por el Plan, sin que se considere de aplicación el artículo 60.1 del citado texto legal, apreciando, asimismo, las agravantes de reincidencia y mayor beneficio obtenido en la comisión de la infracción, fundamentando la aplicación de la primera de ellas en el hecho de que en fecha 30 de abril de 1990 ya fue dictada resolución por el Hble. conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes en el expediente administrativo SA-233/89, y justificando la apreciación de la agravante de obtención de mayor beneficio económico con la infracción cometida mediante la aportación de las notas simples registrales de varias ventas de apartamentos correspondientes al edificio elegidas a modo de muestreo del total de las ventas de apartamentos (pág. 84 del expediente administrativo).
  
En consecuencia de todo lo expuesto, se propone una sanción de 19.472.589 PTA, equivalente al 10% de la valoración del edificio cifrada en 194.725.888 PTA.
  
Es de destacar que la sanción propuesta es inferior a la fijada en el acuerdo de incoación de expediente sancionador, estando fundamentada la que ahora se propone en la valoración de las obras que realiza en fecha 8 de mayo de 1991 el arquitecto autor del proyecto y director de la obra (páginas 140 a 144 del expediente administrativo), que cifra el coste de los 50 apartamentos realizados en 194.725.888 PTA. mientras que la sanción fijada en el acuerdo de incoación se realizó sobre el proyecto original de construcción de 57 apartamentos valorados en 216.478.743 PTA, por el mismo técnico.
  
Sexto
  
Contra la citada propuesta la mercantil interesada presenta alegaciones dentro del plazo concedido para ello aduciendo una vez más la prescripción de la supuesta infracción cometida por transcurso de más de cuatro años desde su comisión, sosteniendo tal alegación sobre una serie de razones que se dan por reproducidas en aras a la economía procesal (páginas 308 a 313 del expediente administrativo) y que rebate el informe jurídico suscrito por el Técnico de Administración General y el secretario general de la Corporación Municipal negando una vez más la supuesta prescripción de la infracción y recalcando la circunstancia de que en ningún momento la parte interesada ha rebatido el hecho de que los estatutos de la Comunidad de Propietarios de apartamentos turísticos fueron redactados por la mercantil imputada de forma tal que los distintos propietarios quedaban liberados de las obligaciones propias del régimen legal de los bloques turísticos, así como que según los indicados estatutos correspondía a la misma mercantil la gerencia y dirección de la empresa turística, además de concurrir la efectiva alteración del uso al que estaba destinado el edificio según ha quedado explicitado.
  
Séptimo
  
La Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante en sesión celebrada el 28 de julio de 1997, adoptó el acuerdo de emitir el informe preceptivo, en los términos que se derivan en la presente resolución.
  
Fundamentos jurídicos
  
Primero
  
La tramitación seguida es correcta y se ajusta a lo previsto en el Reglamento del Procedimiento para el ejercicio de la potestad sancionadora, aprobado por Real Decreto 1.398/1993, de 4 de agosto, por remisión del artículo 273.2 del Texto Refundido de la Ley sobre Régimen del Suelo y Ordenación Urbana aprobado por Real Decreto Legislativo 1/1992, de 26 de junio.
  
Segundo
  
El artículo 275, apartado a) del citado Texto Refundido atribuye a los Alcaldes de municipios que no excedan de 25.000 habitantes la facultad de imponer sanciones de hasta 10.000.000 de PTA, por lo cual y dado que en el caso que nos ocupa se propone la imposición de una sanción de 19.472.589 PTA resulta de aplicación el artículo 273.3 del citado Texto Legal, el cual dispone que «cuando la propuesta de resolución incluya una multa en cuantía superior a la que sea de la competencia de los órganos correspondientes a la administración que tramitó el expediente de sanción, dicha propuesta se elevará a la autoridad que sea competente por razón de la cuantía», artículo que resulta de aplicación en el ámbito de la Comunidad Valenciana en virtud del Decreto 78/1996, de 16 de abril, por el que se deroga el Decreto 36/1992, mediante el cual se adoptaron las cuantías de las multas previstas en el artículo 228.6 de la Ley del Suelo.
  
Tercero
  
De lo expuesto en los antecedentes fácticos antes relacionados cabe extraer las siguientes conclusiones:
  
1ª Que la actuación sancionadora iniciada trajo por causa el uso de un inmueble como viviendas de renta libre, uso no ajustado a la licencia de obras concedida y Plan General de Ordenación Urbana vigente en el municipio por cuanto el mismo debía ser el de un edificio destinado a apartamentos turísticos en aplicación de la normativa municipal contenida en los artículos 177 ter y 42.a.b del citado Plan.
  
2ª Que tanto las alegaciones realizadas por la parte imputada como los informes jurídicos municipales elaborados en torno a las mismas se centran en el debate de si la infracción cometida debe estimarse prescrita o no de acuerdo con la legislación vigente.
  
Por ello, parece necesario dejar sentadas una serie de premisas en torno a este tema, a saber:
  
A. Como quiera que la infracción viene constituida por un USO de un inmueble no ajustado a la licencia y normativa aplicable debe estimarse, tal y como dejó sentado la sentencia de 15 de septiembre de 1989 por la Sala Tercera, Sección 1ª de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Supremo, que «el uso del suelo constituye ordinariamente una actividad continuada y por tanto el plazo de prescripción no empieza a correr hasta que tal actividad finaliza. Que haya prescrito con anterioridad la infracción integrada por las obras que dieron lugar a la edificación en la que se desarrolla el uso no es obstáculo para que subsista la posibilidad de sancionar dicho uso: mientras que las obras integran una actuación pasajera, el uso normalmente está destinado a desarrollarse activamente a lo largo del tiempo... Si la administración puede impedir el uso ilegal en tanto que éste dure, será razonable que el plazo de prescripción, en cuanto a la potestad sancionadora, no empiece a correr mientras se mantenga dicho uso ...».
  
En un sentido similar se pronuncia la sentencia de 2 de junio de 1987 de acuerdo con la cual «mientras subsista un acto del uso del suelo y éste sea contrario al ordenamiento urbanístico no puede hablarse de caducidad de la potestad municipal dirigida a la restauración del mismo, de igual manera que tampoco podría iniciarse el cómputo del plazo de prescripción para perseguir la infracción urbanística, hasta que no hubiere finalizado el uso ilegal»; así como la sentencia de 23 de enero de 1991 dictada por la Sala 3ª, Sección 6ª, la cual señala que «... no cabe hablar de prescripción porque tratándose de una falta relacionada con el uso del suelo, de carácter permanente, no puede iniciarse el cómputo del lapso prescriptivo hasta que no cese la actividad», lo cual obviamente no ha ocurrido pues aún persiste.
  
B. Resulta también de trascendental importancia para el completo y correcto desarrollo del procedimiento que nos ocupa el contenido de la Sentencia de 15 de febrero de 1997, nº133/97, pronunciada en el recurso contencioso administrativo 1/1751/94 interpuesto contra la resolución del expediente sancionador SA-233/89 €antes citado- en cuyo fundamento jurídico sexto se señala textualmente que «el hecho de que el edificio hubiera sido destinado a un uso distinto del previsto por la norma, no afecta a la edificación, sino al uso que se hace de ella. Si esto es así, podría sancionarse a los actores por esta circunstancia, pero para ello sería preciso la incoación de nuevo procedimiento sancionador, con todas las garantías».
  
Y el procedimiento que nos ocupa no es sino la cumplida respuesta al contenido jurídico de la referida sentencia al sancionar, precisamente, ese uso indebido.
  
3ª Que la infracción, cuya comisión se considera probada por la mercantil imputada, adquiere la calificación de grave en aplicación de lo dispuesto en el artículo 262.3 del Texto Refundido de la Ley del Suelo. No obstante, en cuanto a la apreciación de ambas agravantes, se debe reseñar lo siguiente:
  
a) La circunstancia que sirvió de fundamento para la apreciación de la agravante de reincidencia fue la resolución dictada por el director general de Urbanismo y Ordenación Territorial en fecha 30 de abril de 1990 en el expediente sancionador número SA-233/89 (páginas 87 a 92 del expediente administrativo), resolución que impuso a la mercantil promotora una sanción de 16.717.692 PTA, por la comisión de diversas infracciones, entre ellas la de construcción de un edificio para vivienda sin ajustarse a la licencia concedida.
  
Como quiera que de conformidad con lo dispuesto en el artículo 131.3.c) de la ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, existe reincidencia cuando se produce la comisión en el término de un año de más de una infracción de la misma naturaleza y así haya sido declarado por resolución firme, no cabe en aplicación del citado artículo apreciar en el caso que nos ocupa dicha circunstancia agravante.
  
b) En cuanto a la agravante de obtención de mayor beneficio económico en la comisión de la infracción debe entenderse que su aplicación no ha quedado debidamente justificada al no existir en el expediente administrativo tramitado el pertinente estudio económico justificativo de su apreciación.
  
Es por ello que al no quedar justificada la aplicación de circunstancia agravante alguna en la comisión de la infracción, se propone la imposición a la mercantil imputada de una sanción equivalente al 8% del valor del edificio en aplicación de lo dispuesto en el artículo 63 del Reglamento de Disciplina Urbanística en relación con su artículo 79, ascendiendo la misma a una cuantía cifrada en 15.578.071 PTA.
  
4º Que se considera responsable de las infracción denunciada en concepto de promotora de las misma a la mercantil Covespan, SL, por aplicación de lo dispuesto en los artículos 57.1 y 58 del Reglamento de Disciplina Urbanística.
  
Cuarto
  
De acuerdo con el artículo 6 h) del Decreto 77/1996, de 16 de abril, por el que se aprueba el Reglamento de los Organos Urbanísticos de la Generalitat Valenciana, para la imposición de la sanción propuesta es competente el Hble. Sr. conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, previo informe de la Comisión Territorial de Urbanismo, de conformidad con el artículo 10.c) del citado Reglamento.
  
Vistos los preceptos legales citados y demás de general y pertinente aplicación, resuelvo:
  
Imponer a la mercantil Covespan, SL, representada mancomunadamente por Dª Diamantina Galiatsatos Baillo y D. José luis Valero Nuevo la cantidad de 15.578.071 pesetas, en concepto de sanción por infracción urbanística.
  
Contra la presente resolución, que pone fin a la vía administrativa, se podrá interponer recurso contencioso administrativo, ante la sala de lo contencioso del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana en el plazo de dos meses, contados desde el día de la notificación o publicación de la misma.
  
Para la interposición del mencionado recurso será requisito imprescindible que con carácter previo el recurrente comunique a este órgano la interposición del mismo, de conformidad con lo previsto en los arts. 57.2.f) y 58 de la Ley reguladora de la Jurisdicción Contenciosa Administrativa y en el art. 110.3 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
Todo ello, sin perjuicio de que pueda ejercitar cualquier otro recurso que estime oportuno.-
  
La presente notificación es transcripción exacta de la Resolución original que consta en el expediente.
  
De conformidad con lo dispuesto en el art. 20 del Reglamento General de Recaudación, la sanción impuesta deberá ser abonada en los plazos siguientes:
  
a) Las notificaciones entre los días 1 y 15 de cada mes, desde la fecha de notificación hasta el día 5 del mes siguiente o del inmediato hábil posterior.
  
b) Las notificaciones entre los días 16 y último de cada mes, desde la fecha de notificación hasta el día 20 del mes siguiente o el inmediato hábil posterior.
  
Dicha cantidad deberá ser ingresada en la Tesorería del Ayuntamiento de El Campello conforme establece la Disposición Adicional Primera de la Ley de la Generalitat Valenciana 12/1994, de 28 de diciembre de 1994, de Medidas Administrativas y de modificación del Texto Articulado de la Ley de Bases de Tasas de la Generalitat Valenciana, a cuyo fin por el citado Ayuntamiento se le indicará en el momento oportuno lugar, forma y plazo para el pago de la misma.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML