Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7806, del 15-06-2016 (2016/4018)

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 291/2013.
--------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7806

Data del DOGV
:   15-06-2016

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2016/4018

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 5 de Gandia

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment de divorci contenciós número 291/2013. [2016/4018]  
Divorci contenciós número 000291/2013-C  
De: Mariya Georgieva Markova Krasteva.  
Procurador: Alberto Docon Castaño.  
Contra: Petio Krastev Marinov.  
Procurador/a: -  
En aquest procediment de divorci contenciós número 000291/2013, seguit a instàncies de Mariya Georgieva Markova Krasteva contra Petio Krastev Marinov, s'ha dictat la sentència que té els fonaments de dret i la part dispositiva que, literalment, són com segueix:  
  
«Fonaments de dret  
Primer. Disposa l'article 107 del Codi Civil, en l'apartat segon, que ?la separació i el divorci es regiran per la llei nacional comuna dels cònjuges en el moment de la presentació de la demanda; si no hi ha nacionalitat comuna, per la llei de la residència habitual comuna del matrimoni en l- esmentat moment i, si no la hi ha, per la llei de l'última residència habitual comuna del matrimoni si un dels cònjuges encara resideix habitualment en l'esmentat estat?. En el cas d'actuacions consta (doc. 3 de la demanda) que ambdós cònjuges són de nacionalitat búlgara i el matrimoni es va celebrar a la ciutat de Pleven (República de Bulgària) el 9 d'abril de 1998, i que la filla haguda del matrimoni (G.) va nàixer a Pleven el 30 d'abril de 1998 (doc. 4 de la demanda) i que l'actora té residència legal a Espanya, en concret a Gandia, avinguda de València, número 27, pis 4, porta 10. De la mateixa manera de les investigacions de domicili practicades respecte del demandat consta que ha tingut residència també a Espanya, com consta en les informacions del punt neutre judicial. Assentat aquest extrem, cal portar a col·lació el Reglament de la Unió Europea número 1259/2010, del Consell, de data 20 de desembre de 2010, per la qual s'autoritza una cooperació reforçada en l'àmbit de la llei aplicable al divorci i a la separació legal entre Bèlgica, Bulgària, Alemanya, Espanya, França, Itàlia, Letònia, Luxemburg, Hongria, Malta, Àustria, Portugal, Romania i Eslovènia, la finalitat de la qual recollida en l'exposició de motius descansa en el fet que l'esmentat reglament cerca crear un marc jurídic clar i complet en matèria de llei aplicable al divorci i a la separació judicial en els estats membres participants, garantir solucions adequades per als ciutadans en termes de seguretat jurídica, previsibilitat i flexibilitat. Aquesta norma és aplicable al cas d'actuacions l'article 1 de la qual estableix: ?Àmbit d'aplicació: 1. Aquest reglament s'aplicarà, en les situacions que impliquen un conflicte de lleis, al divorci i a la separació judicial?, i així estableix l'article 8 del reglament que la falta d'una elecció segons el que estableix l'article 5, el divorci i la separació judicial estaran subjectes a la llei de l'estat:  
  
a) On els cònjuges tinguen la seua residència habitual en el moment de la interposició de la demanda o, si no és així,  
b) On els cònjuges hagen tingut la seua última residència habitual, sempre que el període de residència no haja finalitzat més d'un any abans de la interposició de la demanda, i que un d'ells encara hi residisca en el moment de la interposició de la demanda o, si no és així, que és el cas que concorre en aquestes actuacions perquè consten les residències d'ambdues parts en litigi en aquest partit judicial i, la de l'actora, en data de presentació de la demanda té la seua residència legal a Espanya per la qual cosa és procedent aplicar la legislació civil espanyola, i així disposa l'article 85 del Codi Civil que ?el matrimoni es dissol, siga quina siga la forma i el temps de la seua celebració, per la mort o la declaració de defunció d'un dels cònjuges i pel divorci?, i es procedirà d'acord amb el que disposa l'article 86 del Codi Civil a accedir i decretar la dissolució del matrimoni per divorci, en relació amb l'article 81.1 del Codi Civil, a l'haver transcorregut el termini mínim de tres mesos des que van contraure matrimoni Mariya Georgieva Markova Krasteva i Petio Krastev Marinov, el 9 d'abril de 1998.  
  
Segon. Que amb vista a les mesures definitives que aquest pronunciament ha de comportar respecte de la menor haguda del matrimoni, G. P. K., del resultat dels documents aportats per l'actora en la seua demanda on consta (doc. 4 de la demanda) que la filla menor de les parts va nàixer a Bulgària i té l'esmentada nacionalitat, és de plena aplicació el que disposa l'article 9.4 del Codi Civil que estableix, en el seu apartat quart, ?el caràcter i contingut de la filiació, inclosa l'adoptiva i les relacions paternofilials, es regiran per la llei personal del fill i, si aquesta no s'hi poguera determinar, caldrà atendre's a la de la residència habitual del fill?. En aquest cas, sí és possible la determinació de la llei personal que cal aplicar a la menor però ha de ser esmentat el Reglament 2201/2003, del Consell, que substitueix el Reglament 1347/2000, del Consell, en vigor a partir de l'1 de març de 2005, sent-ne parts integrants tant Bulgària com Espanya i aplicable segons l'article 1.1 i 2 d'aquest a les matèries civils relatives a la restricció o finalització de la responsabilitat parental, i aclareix l'apartat segon d'aquest precepte que aquestes matèries són les relatives al dret de custòdia i al dret de visita. L'article 8 del mateix reglament, en el seu apartat primer, declara que els òrgans jurisdiccionals d'un estat membre seran competents en matèria de responsabilitat parental respecte d'un menor que residisca habitualment en l'esmentat estat membre en el moment en què es presenta l'assumpte davant de l'òrgan jurisdiccional. I, pel que fa al dret d'aliments, cal esmentar el Reglament del Consell 4/2009, de 18 de desembre, de 2008, que va entrar en vigor el 30 de gener de 2009, en el qual es troben tant Espanya com Bulgària, relatiu a les obligacions d'aliments, que cerca garantir el cobrament eficaç i ràpid de les pensions d'aliments, i en l'article 1 estableix dins de l'àmbit de competència, en el seu apartat primer: «Aquest reglament s'aplicarà a les obligacions d'aliments derivades d'una relació familiar, de parentiu, matrimoni o afinitat»; i, al mateix temps, l'article 3 del reglament estableix: «Seran competents per a resoldre en matèria d'obligacions d'aliments en els estats membres:  
  
a) L'òrgan jurisdiccional del lloc on el demandat tinga la seua residència habitual, o  
b) L'òrgan jurisdiccional del lloc on el creditor tinga la seua residència habitual, o  
c) L'òrgan jurisdiccional competent en virtut de la llei del fòrum per a conéixer d'una acció relativa a l'estat de les persones, quan la demanda relativa a una obligació d'aliments siga accessòria d'aquesta acció, excepte si aquesta competència es basa únicament en la nacionalitat d'una de les parts?.  
De conformitat amb la normativa indicada més amunt, les mesures que cal adoptar respecte de la menor seran les establides en la legislació civil espanyola i, en concret, de conformitat amb allò que s'ha establit en la Llei 5/2011, de la Generalitat Valenciana, i els articles 91 i següents del Codi Civil, pertoquen, a la vista de la prova practicada i en especial la documental que es troba en actuacions, les següents:  
1. La filla menor del matrimoni, G. P., nascuda el 30 d'abril de 1998, quedarà sota la guàrdia i custòdia de la mare (règim de relacions individual) sent-ne la pàtria potestat compartida entre ambdós progenitors que hauran d'adoptar les decisions de comú acord i en interés de la menor. Resulta aconsellable disposar aquest règim monoparental no sols perquè G. està des que es va produir la ruptura del matrimoni amb la mare sinó també pel fet de que es desconeix el parador del demandat i si actualment està a Espanya o Bulgària mantenint contactes molt esporàdics amb la menor a la vista del que ha declarat l'actora a l'interrogatori practicat.  
2. S'estableix un règim de relacions a favor del pare i amb relació a la menor, atesa l'edat d'aquesta menor (16 anys) flexible, i es deixa a la voluntat de la menor el temps que desitge passar amb el seu pare. No obstant això, s'estableix amb caràcter subsidiari, cas que no es portara a efecte cap règim de visites, el següent que consisteix en el fet que la menor estarà amb el seu pare els caps de setmana alterns, el dissabte des de les 11.00 fins al diumenge a les 20.00, i haurà de replegar-la i reintegrar-la al domicili matern. Respecte dels períodes de vacances, es distribuiran de la manera següent: a l'estiu, la mare tindrà amb si la menor el mes de juliol els anys parells i el mes d'agost els anys imparells, i el pare el mes de juliol els anys imparells i el mes d'agost els anys parells. Respecte a les vacances de Nadal, es dividiran en dues meitats: la primera meitat, des del començament de les vacances escolars o, si no n'hi ha, del 23 de desembre fins al 31 de desembre, i, la segona, des de l'1 de gener fins al 7 de gener o, a tot cas, fins al final de les vacances escolars, i correspondrà la primera meitat a la mare els anys imparells i la segona meitat per al pare, i en els anys parells de manera inversa. Setmana Santa: es dividirà en dues meitats: la primera d'aquestes, els dies de Setmana Santa, i, la segona, els de la setmana de Pasqua; la primera meitat correspondrà a la mare els anys imparells i la segona meitat al pare, i en els anys parells de manera inversa, i pel que fa a les vacances de falles també es gaudiran per la meitat, i correspondrà a la mare triar els anys imparells i al pare els anys parells.  
  
3. S'estableix com a pensió alimentària que ha de satisfer el pare per a contribuir a les despeses de manutenció i educació de la filla i sobre la premissa que per a determinar aquest concepte com té declarada l'Audiència Provincial de València s'haurà d'atendre per a la fixació de la quantia concreta que s'ha de satisfer, per un costat les necessitats que s'han de cobrir, d'acord amb l'article 39.3 de la Constitució i 154.1 i 142 del Codi Civil, i, d'un altre, al cabal o mitjans de qui els dóna, d'acord amb l'article 146 del mateix cos legal, proporcionalitat que en tot cas queda difuminada en el marge de cobertura de les necessitats (alimentació, vestits, educació, oci, etc., com a elements integrants del concepte jurídic d'aliments) de l'alimentista integrants de l'anomenat mínim vital o mínim imprescindible per al desenvolupament de l'existència d'aquest en condicions de suficiència i dignitat, i, a la vista de la prova practicada, la suma de 200 euros mensuals, atés que es considera una quantitat ajustada per a cobrir les necessitats bàsiques de la menor que continua cursant estudis en un col·legi públic i atés que es desconeixen dades que el pare tinga major capacitat econòmica. Aquesta quantitat s'actualitzarà anualment d'acord amb l'Institut Nacional d'Estadística o organisme que el substituïsca. Les despeses extraordinàries necessàries per a atendre el benestar i la correcta formació de la menor (despeses mèdiques i farmacèutiques no cobertes per la Seguretat Social, classes particulars o de reforç, llibres de text, excursions escolars...) hauran de ser sufragades a mitges entre ambdós progenitors, amb la presentació prèvia dels comprovants de la despesa i decidint ambdós de comú acord la pertinència d'aquestes despeses.  
  
4. L'ús de l'habitatge familiar siti a Gandia, avinguda de València, número 27, pis 4, porta 10, s'atribueix a la mare i a la menor pel fet de ser l'interés més necessitat de protecció. Respecte dels préstecs hipotecaris que graven l'habitatge cal destacar la doctrina del Tribunal Suprem expressada en la sentència de data 28 de març de 2011, que estableix que, quant al pagament del préstec hipotecari, amb independència de a qui li siga atribuït l'ús, no té el caràcter de càrrega matrimonial, per la qual cosa no és possible l'atribució d'una obligació de pagament diferent de la que apareix en el títol constitutiu de l'obligació que els és de guanys per això haurà de ser sufragada a mitges entre ambdós esposos. En el mateix sentit s'ha pronunciat la sentència de la Audiència Provincial de València, Secció Desena, de data 8 de maig de 2012. Les despeses d'ús de l'habitatge aniran a càrrec de la demandant que és qui té atribuït l'ús i gaudi de l'habitatge.  
Tercer. De conformitat amb el que estableix l'article 755 de la Llei d'Enjudiciament Civil, aquesta sentència de divorci, una vegada siga ferma, es comunicarà d'ofici al registre civil on conste el matrimoni dels litigants.  
Quart. No s'aprecien mèrits suficients per a establir una especial condemna a les costes d'aquest procediment, tenint en consideració l'estimació de la pretensió principal de divorci plantejada per ambdós cònjuges, així com l'objecte d'aquest procediment, i també el criteri seguit en matèria de família per la Secció Desena de la Audiència Provincial de València.  
Vistos els preceptes legals i els altres aplicables de manera general i pertinent.  
Dispositiva  
Estime la demanda plantejada per Mariya Georgieva Markova Krasteva contra Petio Krastev Marinov, declare dissolt, per causa de divorci, el matrimoni contret pels esmentats cònjuges el 9 d'abril de 1998, i adopte com a mesures definitives que hauran de regir entre ambdós i la menor, G. P., haguda del matrimoni, les consignades en el fonament de dret segon d'aquesta resolució.  
  
Tot això sense fer una especial condemna a les costes d'aquest procediment.  
I una vegada siga ferma aquesta resolució, remeteu-ne un testimoniatge al registre civil on conste inscrit el matrimoni, perquè l'anoten al marge.  
  
Aquesta és la meua sentència, que, de conformitat amb el que disposen els articles 265 i 266 de la Llei Orgànica del Poder Judicial, cal anotar en el llibre corresponent i se'n portarà un testimoniatge a les actuacions originals, i es notificarà a les parts fent-los saber que, en contra, podran preparar en aquest jutjat un recurs d'apel·lació, dins dels 20 dies següents a la notificació, amb la constitució prèvia del dipòsit de 50 euros en el compte de dipòsits i consignacions d'aquest jutjat a l'entitat Banesto (DA 15a LO 1/2009), que pronuncie, mane i firme.»  
  
  
I atés que el demandat, Petio Krastev Marinov, es troba en parador desconegut, expedisc aquest edicte a fi que li valga de notificació de forma deguda.  
  
Gandia, 31 de març de 2015.- La secretària judicial: Laura María Alonso Ramos.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7806, del 15-06-2016 (2016/4018)

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento de divorcio contencioso número 291/2013.
-------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   7806

Fecha DOGV
:   15-06-2016

Sección del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓN DE JUSTICIA

Número del documento
:   2016/4018

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Juzgado de Primera Instancia Número 5 de Gandia

Tipo de documento
:   Edicto

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento de divorcio contencioso número 291/2013. [2016/4018]  
Divorcio contencioso número 000291/2013-C  
De: Mariya Georgieva Markova Krasteva.  
Procurador: Alberto Docon Castaño.  
Contra: Petio Krastev Marinov.  
Procurador/a: -  
En el presente procedimiento divorcio contencioso número 000291/2013, seguido a instancia de Mariya Georgieva Markova Krasteva frente a Petio Krastev Marinov, se ha dictado sentencia cuyos fundamentos de derecho y fallo son del siguiente tenor literal:  
  
«Fundamentos de derecho  
Primero. Dispone el artículo 107 del Código Civil, en su apartado segundo, que ?la separación y el divorcio se regirán por la ley nacional común de los cónyuges en el momento de la presentación de la demanda; a falta de nacionalidad común, por la ley de la residencia habitual común del matrimonio en dicho momento y, en defecto de esta, por la ley de la última residencia habitual común del matrimonio si uno de los cónyuges aún reside habitualmente en dicho estado?. En el caso de autos es de ver (doc. 3 de la demanda) que ambos cónyuges son de nacionalidad búlgara y el matrimonio se celebró en la ciudad de Pleven (República de Bulgaria) el 9 de abril de 1998, y que la hija habida del matrimonio (G.) nació en Pleven el 30 de abril de 1998 (doc. 4 de la demanda) y que la actora tiene residencia legal en España, en concreto en Gandia, avenida de Valencia, número 27, piso 4, puerta 10. De igual forma de las averiguaciones de domicilio practicadas respecto del demandado consta que ha tenido residencia también en España, como es de ver en las informaciones del punto neutro judicial. Sentado tal extremo, debe traerse a colación el Reglamento de la Unión Europea número 1259/2010, del Consejo, de fecha 20 de diciembre de 2010, por la que se autoriza una cooperación reforzada en el ámbito de la ley aplicable al divorcio y a la separación legal entre Bélgica, Bulgaria, Alemania, España, Francia, Italia, Letonia, Luxemburgo, Hungría, Malta, Austria, Portugal, Rumanía y Eslovenia, cuya finalidad recogida en la exposición de motivos descansa en que dicho reglamento busca crear un marco jurídico claro y completo en materia de ley aplicable al divorcio y a la separación judicial en los estados miembros participantes, garantizar soluciones adecuadas para los ciudadanos en términos de seguridad jurídica, previsibilidad y flexibilidad. Dicha norma es aplicable al caso de autos cuyo artículo 1 establece: ?Ámbito de aplicación: 1. El presente reglamento se aplicará, en las situaciones que impliquen un conflicto de leyes, al divorcio y a la separación judicial?, y así establece el artículo 8 del reglamento que la falta de una elección según lo establecido en el artículo 5, el divorcio y la separación judicial estarán sujetos a la ley del estado:  
a) En que los cónyuges tengan su residencia habitual en el momento de la interposición de la demanda o, en su defecto,  
b) En que los cónyuges hayan tenido su última residencia habitual, siempre que el período de residencia no haya finalizado más de un año antes de la interposición de la demanda, y que uno de ellos aún resida allí en el momento de la interposición de la demanda o, en su defecto, que es el caso que concurre en los presentes autos pues constan las residencias de ambas partes en litigio en este partido judicial y, la de la actora, a fecha de presentación de la demanda tiene su residencia legal en España por lo que es procedente aplicar la legislación civil española, y así dispone el artículo 85 del Código Civil que ?el matrimonio se disuelve, sea cual fuere la forma y el tiempo de su celebración, por la muerte o la declaración de fallecimiento de uno de los cónyuges y por el divorcio?, procediendo conforme a lo dispuesto en el artículo 86 del Código Civil, acceder y decretar la disolución del matrimonio por divorcio, en relación al artículo 81.1 del Código Civil, al haber transcurrido el plazo mínimo de tres meses desde que contrajeron matrimonio Mariya Georgieva Markova Krasteva y Petio Krastev Marinov, el 9 de abril de 1998.  
Segundo. Que en orden a las medidas definitivas que tal pronunciamiento ha de conllevar respecto de la menor habida del matrimonio, G. P. K., del resultado de los documentos aportados por la actora en su demanda donde consta (doc. 4 de la demanda) que la hija menor de las partes nació en Bulgaria y tiene dicha nacionalidad, es de plena aplicación lo dispuesto en el artículo 9.4 del Código Civil que establece, en su apartado cuarto, ?el carácter y contenido de la filiación, incluida la adoptiva y las relaciones paternofiliales, se regirán por la ley personal del hijo y, si no pudiera determinarse esta, se estará a la de la residencia habitual del hijo?. En este caso, sí es posible la determinación de la ley personal a aplicar a la menor pero deben ser citado el Reglamento 2201/2003, del Consejo, que sustituye al Reglamento 1347/2000, del Consejo, en vigor a partir del 1 de marzo de 2005, siendo partes integrantes tanto Bulgaria como España y aplicable según su artículo 1.1 y 2 a las materias civiles relativas a la restricción o finalización de la responsabilidad parental aclarando el apartado segundo de dicho precepto que estas materias son las relativas al derecho de custodia y al derecho de visita declarando el artículo 8 del mismo reglamento en su apartado primero que los órganos jurisdiccionales de un estado miembro serán competentes en materia de responsabilidad parental respecto de un menor que resida habitualmente en dicho estado miembro en el momento en que se presenta el asunto ante el órgano jurisdiccional. Y, respecto del derecho de alimentos, debe ser citado el Reglamento del Consejo 4/2009, de 18 de diciembre de 2008, que entró en vigor el 30 de enero de 2009, en el que se encuentran tanto España como Bulgaria, relativo a las obligaciones de alimentos, que busca garantizar el cobro eficaz y rápido de las pensiones de alimentos cuyo artículo 1 establece dentro del ámbito de competencia en su apartado primero: ?El presente reglamento se aplicará a las obligaciones de alimentos derivadas de una relación familiar, de parentesco, matrimonio o afinidad?; y, a su vez, el artículo 3 del reglamento establece: ?Serán competentes para resolver en materia de obligaciones de alimentos en los estados miembros:  
a) El órgano jurisdiccional del lugar donde el demandado tenga su residencia habitual, o  
b) El órgano jurisdiccional del lugar donde el acreedor tenga su residencia habitual, o  
c) El órgano jurisdiccional competente en virtud de la ley del foro para conocer de una acción relativa al estado de las personas, cuando la demanda relativa a una obligación de alimentos sea accesoria de esta acción, salvo si esta competencia se basa únicamente en la nacionalidad de una de las partes?.  
De conformidad con la normativa arriba citada, las medidas a adoptar respecto de la menor serán las establecidas en la legislación civil española y, en concreto, de conformidad con lo prevenido en la Ley 5/2011, de la Generalitat Valenciana, y los artículos 91 y siguientes del Código Civil, procede, a la vista de la prueba practicada y en especial la documental obrante en autos, las siguientes:  
1. La hija menor del matrimonio, G. P., nacida el 30 de abril de 1998, quedará bajo la guardia y custodia de la madre (régimen de relaciones individual) siendo la patria potestad compartida entre ambos progenitores que deberán adoptar las decisiones de común acuerdo y en interés de la menor. Resulta aconsejable acordar este régimen monoparental no solo porque G. está desde que se produjo la ruptura del matrimonio con la madre sino también por el hecho de que se desconoce el paradero del demandado y si actualmente está en España o Bulgaria manteniendo contactos muy esporádicos con la menor a la vista de lo declarado por la actora en el interrogatorio practicado.  
2. Se establece un régimen de relaciones a favor del padre y con relación a la menor, dada la edad de la misma (16 años) flexible, dejando a voluntad de la menor el tiempo que desee pasar con su padre. No obstante lo anterior, se establece con carácter subsidiario, caso de que no se llevara a efecto ningún régimen de visitas, el siguiente consistente en que la menor estará con su padre los fines de semana alternos, los sábados desde las 11.00 hasta el domingo a las 20.00, debiéndola recoger y reintegrar en el domicilio materno. Respecto de los períodos vacacionales, se distribuirán de la siguiente forma: en verano, la madre tendrá consigo a la menor el mes de julio los años pares y el mes de agosto los años impares, y el padre el mes de julio los años impares y el mes de agosto los años pares. Respecto a las vacaciones de Navidad, se dividirán en dos mitades: la primera mitad, desde el comienzo de las vacaciones escolares o, en su defecto, el 23 diciembre hasta el 31 de diciembre, y, la segunda, desde el 1 de enero hasta el 7 de enero o, en su defecto, hasta el final de las vacaciones escolares, correspondiendo la primera mitad a la madre los años impares y la segunda mitad para el padre y en los años pares de manera inversa. Semana Santa: se dividirá en dos mitades: la primera de ellas, los días de Semana Santa, y, la segunda, los de la semana de Pascua, correspondiendo la primera mitad a la madre los años impares y la segunda mitad al padre, y en los años pares de manera inversa, y respecto de las vacaciones de fallas también se disfrutaran por mitad, correspondiendo a la madre elegir los años impares y al padre los años pares.  
3. Se establece como pensión alimenticia que debe satisfacer el padre para contribuir a los gastos de manutención y educación de la hija y sobre la premisa de que para determinar este concepto como tiene declarada la Audiencia Provincial de Valencia deberá atenderse para la fijación de la cuantía concreta que debe satisfacerse, por un lado a las necesidades que han de cubrirse, de acuerdo con el artículo 39.3 de la Constitución y 154.1 y 142 del Código Civil, y, por otro, al caudal o medios de quien los da, de acuerdo con el artículo 146 del mismo cuerpo legal, proporcionalidad que en todo caso queda difuminada en el margen de cobertura de las necesidades (alimentación, vestidos, educación, ocio, etc., en cuanto elementos integrantes del concepto jurídico de alimentos) del alimentista integrantes del llamado mínimo vital o mínimo imprescindible para el desarrollo de la existencia del mismo en condiciones de suficiencia y dignidad, y, a la vista de la prueba practicada, la suma de 200 euros mensuales, dado que se considera una cantidad ajustada para cubrir las necesidades básicas de la menor que sigue cursando estudios en un colegio público y dado que se desconocen datos de que el padre tenga mayor capacidad económica. Dicha cantidad se actualizará anualmente según el Instituto Nacional de Estadística u organismo que lo sustituya. Los gastos extraordinarios necesarios para atender al bienestar y correcta formación de la menor (gastos médicos y farmacéuticos no cubiertos por la Seguridad Social, clases particulares o de refuerzo, libros de texto, excursiones escolares...) deberán ser sufragados por mitad entre ambos progenitores, previa presentación de los comprobantes del gasto y decidiendo ambos de común acuerdo la pertinencia de los mismos.  
4. El uso de la vivienda familiar sito en Gandia, avenida de Valencia, número 27, piso 4, puerta 10, se atribuye a la madre y a la menor al ser el interés más necesitado de protección. Respecto de los préstamos hipotecarios que gravan la vivienda es de destacar la doctrina del Tribunal Supremo expresada en sentencia de fecha 28 de marzo de 2011, que establece que, en cuanto al pago del préstamo hipotecario, con independencia de a quien le sea atribuido el uso, no tiene el carácter de carga matrimonial, por lo que no es posible la atribución de una obligación de pago distinta a la que aparece en el título constitutivo de la obligación que los es ganancial por lo que deberá ser sufragada por mitad entre ambos esposos. En el mismo sentido se ha pronunciado la sentencia de la Audiencia Provincial de Valencia, Sección Décima, de fecha 8 de mayo de 2012. Los gastos de uso de la vivienda correrán a cargo de la demandante que es quien tiene atribuido el uso y disfrute de la vivienda.  
Tercero. De conformidad con lo establecido en el artículo 755 de la Ley de Enjuiciamiento Civil, esta sentencia de divorcio, firme que sea, se comunicará de oficio al registro civil en que conste el matrimonio de los litigantes.  
Cuarto. Que no se aprecian méritos suficientes para establecer una especial condena en las costas de este procedimiento, teniendo en consideración la estimación de la pretensión principal de divorcio planteada por ambos cónyuges, así como el objeto del presente procedimiento, así como el criterio seguido en materia de familia por la Sección Décima de la Audiencia Provincial de Valencia.  
Vistos los preceptos legales y demás de general y pertinente aplicación.  
Fallo  
Que estimando la demanda planteada por Mariya Georgieva Markova Krasteva contra Petio Krastev Marinov, debo declarar y declaro disuelto, por causa de divorcio, el matrimonio contraído por los referidos cónyuges el 9 de abril de 1998, adoptando como medidas definitivas que deberán regir entre ambos y la menor, G. P., habida del matrimonio, las consignadas en el fundamento de derecho segundo de la presente resolución.  
Todo ello sin hacer una especial condena en las costas de este procedimiento.  
Y firme que sea esta resolución, remítase testimonio de la misma al registro civil donde figure inscrito el matrimonio, para su anotación marginal.  
  
Así, por esta mi sentencia, que de conformidad con lo dispuesto en los artículos 265 y 266 de la Ley Orgánica del Poder Judicial se anotará en el libro correspondiente, llevándose testimonio de la misma a los autos originales, y que se notificará a las partes, haciéndoles saber que, contra esta sentencia, podrán preparar en este juzgado recurso de apelación, dentro de los 20 días siguientes a su notificación, previa constitución de depósito de 50 euros en la cuenta de depósitos y consignaciones de este juzgado en la entidad Banesto (DA 15.ª LO 1/2009), lo pronuncio, mando y firmo.»  
  
Y encontrándose dicho demandado, Petio Krastev Marinov, en paradero desconocido, se expide el presente a fin de que sirva de notificación en forma al mismo.  
  
Gandia, 31 de marzo de 2015.- La secretaria judicial: Laura María Alonso Ramos.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML