Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4878, del 08-11-2004 (2004/11155)

RESOLUCIÓ de 15 de octubre de 2004, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del tram històric de la séquia de Mislata, a Quart de Poblet (València).
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4878

Data del DOGV
:   08-11-2004

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2004/11155

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIÓ de 15 de octubre de 2004, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del tram històric de la séquia de Mislata, a Quart de Poblet (València). [2004/X11155]
  
Vist l'informe emés pels Servicis Tècnics de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, favorable a la declaració Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del tram històric de la séquia de Mislata, a Quart de Poblet (València).
  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei d'11 de juny de 1998, del Patrimoni Cultural Valencià, esta Direcció General, en allò que és matèria de la seua competència, ha resolt:
  
Primer
  
Incoar expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor del tram històric de la séquia de Mislata, a Quart de Poblet (València).
  
Segon
  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei d'11 de juny de 1998, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la seua declaració, descriure'l per a la seua perfecta identificació, així com delimitar el seu entorn de protecció i fixar les normes de protecció en els annexos que s'adjunten a la present resolució.
  
Tercer
  
Continuar la tramitació de l'expedient, d'acord amb les disposicions vigents.
  
Quart
  
En compliment del que establix l'article 27.2 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament de Quart de Poblet, i fer-los saber que, de conformitat amb el que establix l'article 33 de la Llei, la incoació del present expedient determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions, quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades.
  
No obstant això, este centre directiu podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que manifestament no perjudiquen els valors dels béns, així com les obres que, per causa major o interés general, hagen de realitzar-se inajornablement.
  
Quinta
  
Que, en compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural, per a la seua anotació preventiva, i al Registre de la Propietat amb el mateix fi.
  
Sexta
  
Que la present resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
  
Cosa que fem pública als efectes oportuns.
  
València, 15 de octubre de 2004.- El director general de Patrimoni Cultural Valencià: Manuel Muñoz Ibáñez.
  
ANNEX I
  
Dades sobre el bé objecte de la declaració
  
1. Denominació:
  
Principal: Tram històric de la séquia de Mislata
  
2. Descripció:
  
a) Immoble objecte de la declaració
  
(Basat principalment en l'Informe sobre el traçat de la séquia mare de Mislata. Conselleria de Cultura, Educació i Esport, ressenyat en la bibliografia)
  
La séquia de Mislata és una de les set séquies mare els àmbits de regadiu de la qual estan davall la tutela del Tribunal de les Aigües de València, i conformen l'espai geogràfic anomenat l'Horta de València.
  
La dita séquia té un extraordinari valor històric i etnològic perquè forma part d'una xarxa d'enginyeria hidràulica representativa d'una forma d'assentament humà, d'intervenció en l'entorn i explotació dels seus recursos que s'ha produït a l'horta de València des de la romanització. Este tram de séquia històrica objecte de declaració té a més un valor constructiu i paisatgístic per ser en l'actualitat l'únic tram de séquia mare o major que conserva el seu caixer original, així com el seu traçat sinuós, i l'únic que manté el seu caràcter de paisatge de regadiu tradicional, amb reduïdes agressions.
  
Dades històriques
  
L'aprofitament de les aigües del Túria per a tot tipus d'usos és un fet comprovat des d'antic, a la vista de la profusa xarxa de canalitzacions que caracteritza totes les comarques limítrofes amb el tram final del riu. Així mateix, en ambdós vores existixen, a banda de les conduccions i séquies hui en servici, una sèrie de restes arqueològiques de diversa índole, que aporten indicis suficients per a suposar entramats hidràulics de consideració.
  
Tant la qualitat de les terres de labor existents a les riberes dels rius com l'estacionalitat del règim de precipitacions característica dels climes mediterranis del llevant peninsular suposen factors fonamentals a l'hora de determinar l'existència d'este tipus de conduccions d'aigua, en les quals s'han utilitzat recursos i solucions tècniques semblants al llarg de totes les èpoques.
  
Els canals del Segura, la séquia d'Elx, els canals d'Altea i les estructures hidràuliques de Xàbia i de Calp, la séquia amortitzada per la construcció de l'embassament de Tibi, les xarxes del Túria (sistema Vilamarxant-Riba-roja, aqüeducte de la Covatella), l'aqüeducte de Penya Tallada, les conduccions del Palància (aqüeducte romà de Sagunt, séquia de Gausa) i les séquies del Diable, de Vila-real (riu Millars), entre altres tants, són infraestructures hidràuliques que demostren l'extensió, geogràfica i temporal, de solucions tècniques semblants davant del problema de l'aigua.
  
Ja en 1239, el rei Jaume I, després de la conquista, confirma els privilegis que tenien els regadius de València, des d'antic, i en 1268 concedix la facultat de nomenar sequiers de séquia. El Tribunal de les Aigües es componia inicialment de set membres, als quals es va afegir en el segle passat un nou membre corresponent a la séquia de Quart- Benàger-Faitanar.
  
Les fonts bibliogràfiques que fan referència a estes xarxes hidràuliques són relativament escasses. La següent referència que coneixem data del primer quart del segle XIX i correspon a l'estudiós francés Jaubert de Passa. En el seu estudi Canals de reg de Catalunya i Regne de València publicat en 1823 (amb traducció espanyola de 1844), du a terme una anàlisi científica de les xarxes hidràuliques en ús, amb la intenció de trobar solucions als problemes de regadiu del sud de França.
  
Fins a principis del següent segle no comptem amb noves referències. En 1902, l'enginyer Rafael Valls David publica una revisió de l'estudi de Jaldero sobre la xarxa de comunicacions de Vilamarxant'Riba-roja, fruit les seues observacions en el transcurs dels treballs de construcció de la línia fèrria entre València i Llíria per la ribera sud del Túria, de la qual va ser el seu principal promotor.
  
Descripció, traçat i entorn
  
La séquia de Mislata és el segon gran sistema hidràulic de l'horta de València que pren aigua pel marge dret del Túria, entre l'assut de Quart i el de Favara, i sempre ha tingut cadira al Tribunal de les Aigües, amb la particularitat que un braç d'esta, el de Xirivella, almenys des del segle XVII ha tingut una organització separada a pesar de compartir un mateix cabal d'aigua.
  
Fins al segon quart del segle XX, el sistema hidràulic de la séquia de Mislata s'havia mantingut de forma quasi inalterable, amb una longitud de la séquia mare o major de 12 km, a més de tots els braços secundaris, creuant els termes de Manises, Quart de Poblet, Mislata, Xirivella i València. També havia mantingut el seu perímetre de reg, avaluat en unes mil hectàrees; pel traçat del Pla Sud, que va desviar el riu Túria en la dècada de 1960, i el creixement urbà de Mislata i la ciutat de València en la zona de l'avinguda del Cid, este perímetre ha sigut retallat dràsticament, i hui en dia queden un poc més de 100 hectàrees entre Quart de Poblet, Mislata i Xirivella.
  
El seu punt d'inici en el riu es troba a la part alta de la població de Manises, i la séquia mare pren una direcció paral·lela al Túria: creua primer l'horta de Manises, passa al costat de la població i continua fins al nord del nucli urbà de Quart de Poblet, entre este i el riu. Posteriorment, creua la carretera reial de Madrid i passa pel que ara és zona urbana de Quart, on abans ja començava a regar a través dels primers partidors (rolls). Al poc d'entrar al terme de Mislata, es trobava el molí de Cabot, del qual partien cinc séquies que distribuïen per braços l'aigua per la seua àrea de reg, que estava formada bàsicament pel terme municipal de Mislata i la part oest del cementeri general de la ciutat.
  
En el primer tram de la séquia mare de Mislata, entre el seu assut fins al desaparegut molí de Cabot, es troba un estret reducte d'horta al terme municipal de Quart de Poblet, entre la via del tren i el polígon industrial a la vora de l'autovia València-Madrid. El valor extraordinari que posseïx este tram, d'uns set-cents metres de llarg, és degut al fet que la séquia encara és de sòl, amb un traçat ple de corbes i uns marges plantats d'arbres fruiters, canyes, etc., que permeten veure de forma singular en tota l'actual horta de València una séquia mare junt amb el que era el traçat tradicional de les séquies històriques.
  
A més del magnífic caixer tradicional de sòl, les seues riberes mantenen la realitat física i la imatge de les séquies antigues. Un primer tram de 200 metres està vorejat d'arbres fruiters, figueres, codonys, magraners, etc. És el costum secular dels llauradors plantar els fruiters per al consum domèstic prop de les séquies i braçals. Un segon tram d'altres 200 metres gaudix d'una ribera de senill, típic canyís menut. Posteriorment, el tercer espai, al voltant d'uns 300 metres, té canyes plantades a la vora, amb el fi funcional de fixar la ribera per mitjà de les arrels d'estes plantes que consoliden les parets del caixer.
  
El traçat sinuós de la séquia correspon també a raons d'enginyeria hidràulica, perquè d'esta manera es minora la pressió de l'aigua produïda pel desnivell del terreny, que destruiria el caixer de la séquia.
  
Més avant, la séquia mare de Mislata es troba soterrada, i el molí de Cabot, amb tots els seus partidors i llengües, està destruït per la construcció del nou llit del riu Túria.
  
En paral·lel a la séquia i a pocs metres d'esta discorre la séquia de Faitanar, tram que apareix a mitjan segle XIX, i es nodrix de la séquia mare de Quart. Sobre esta es troben les ruïnes del molí d'Animeta. Este tram conserva així mateix el tradicional caixer, el seu traçat i paisatge originals.
  
b) Parts integrants
  
- Caixer i marges, considerats, des de l'eix de la séquia, 10 metres a cada costat.
  
- Partidor del segon roll.
  
c) Delimitació de l'entorn afectat:
  
Justificació:
  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció ha sigut:
  
Paisatgístic, establint al voltant de la séquia un àmbit de protecció que garantisca la conservació del seu entorn agrícola, característic de l'horta valenciana.
  
Històric, incloent-hi el xicotet nombre de parcel·les regades per la séquia de Mislata en este perímetre. Estes parcel·les justifiquen la pervivència del sistema hidràulic i la seua representació en el Tribunal de les Aigües de València, i és un dels reductes d'horta que resten en esta comunitat de regants.
  
Línia delimitadora:
  
Origen: intersecció del límit este del polígon cadastral núm. 4 amb una línia imaginària que discorre a 50 metres de l'eix de la séquia de Mislata, punt O.
  
Traçat: Des de l'origen, la línia discorre en sentit horari en paral·lel a la séquia de Mislata, a 50 metres del seu eix. Prosseguix pel límit nord de l'avinguda del Mediterrani fins a l'eix del carrer de Jaime Sanmartín; des d'allí prosseguix per una línia imaginària a 10 metres de l'eix de la séquia de Faitanar fins a la parcel·la 170 del polígon núm. 4. Continua pel límit entre les parcel·les 169 i 170 i es prolonga en esta direcció fins a la via del ferrocarril. Continua per la via del ferrocarril fins a la parcel·la núm. 115, i prosseguix pel límit oest de les parcel·les 115, 114, 113 i 272. Gira a l'est entre les parcel·les 272 i 112 fins a la parcel·la 234; gira al sud incloent-hi els camins que la voregen, i prosseguix per la mitgera entre les parcel·les 128 i 338. Gira pel nord del camí que confronta amb la parcel·la 273 i torna a girar cap a nord incloent-hi el camí que hi ha al costat de la parcel·la 123 fins a la via del tren, per la qual continua fins al límit est del polígon núm. 4, pel qual seguix fins al punt d'origen O.
  
d) Béns mobles que comprén i constituïxen part essencial de la seua història.
  
No es coneixen béns mobles.
  
3. Normativa de protecció de la séquia i el seu entorn.
  
Monument:
  
Article primer. Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona del capítol III, del títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns immobles d'interés cultural, amb la categoria de monument.
  
Article segon. L'ús permés per a la séquia és el de conducció d'aigua, mantingut des de la seua construcció; en els marges d'esta es mantindrà l'ús agrícola actual.
  
Article tercer. Es prohibix la tala d'arbres i canyissos en els marges de la séquia, sense perjuí de les operacions periòdiques de neteja i manteniment d'estos.
  
Entorn de protecció:
  
Article quart. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998 d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la Conselleria competent en matèria de Cultura. Esta autorització s'emetrà conforme als criteris establits en la present normativa, i en el que esta no preveja, per mitjà a l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'esmentada llei.
  
Totes les intervencions requeriran, per a la tramitació de l'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que corresponga per la seua especificitat, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
  
Article quint. A fi de preservar el paisatge històric de la séquia, no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús. Queden expressament prohibits els abocaments de residus i moviments de terres, excepte els requerits per al seu estudi i conservació. En les edificacions existents en l'entorn de protecció es podran realitzar únicament obres de consolidació i manteniment sense augmentar el seu volum edificat.
  
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que per la seua natura reversible obtinguen autorització expressa.
  
Article sext. Les restes del molí d'Animeta, junt amb la séquia de Faitanar, el qual forma part de l'entorn de la séquia de Mislata des de mitjans del segle XIX, hauran de ser conservades, Este podrà ser rehabilitat, preservant els elements definitoris de la seua estructura arquitectònica i els seus elements constructius singulars d'intrínsec valor. Podrà acollir usos compatibles amb la seua arquitectura i amb la posada en valor de l'àmbit protegit del monument i el seu entorn.
  
Article sèptim. Els canvis en l'ús agrícola actual de les parcel·les seran objecte d'autorització segons l'article quart d'esta normativa.
  
Article octau. Qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o del seu entorn de protecció, se sotmetrà al que disposa el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4878, del 08-11-2004 (2004/11155)

RESOLUCIÓN de 15 de octubre de 2004, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor del tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet (Valencia).
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4878

Fecha DOGV
:   08-11-2004

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2004/11155

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

RESOLUCIÓN de 15 de octubre de 2004, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor del tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet (Valencia). [2004/X11155]
  
Visto el informe emitido por los Servicios Técnicos de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, favorable a la declaración Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor del tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet (Valencia).
  
Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de 11 de junio de 1998, del Patrimonio Cultural Valenciano, esta Dirección General, en lo que es materia de su competencia, ha resuelto:
  
Primero
  
Incoar expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de monumento, a favor del tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet (Valencia).
  
Segundo
  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 28 de la Ley de 11 de junio de 1998, del Patrimonio Cultural Valenciano, determinar los valores del bien que justifican su declaración, describirlo para su perfecta identificación, así como delimitar su entorno de protección y fijar las normas de protección en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.
  
Tercero
  
Continuar con la tramitación del expediente de acuerdo con las disposiciones vigentes.
  
Cuarto
  
En cumplimiento de lo establecido en el artículo 27.2 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, notificar esta resolución a los interesados y al Ayuntamiento de Quart de Poblet, y hacerles saber que, de conformidad con lo que establece el artículo 33 de la Ley, la incoación del presente expediente determina la suspensión del otorgamiento de licencias municipales de parcelación, urbanización, construcción, demolición, actividad y demás actos de edificación y uso del suelo que afecten al inmueble y a su entorno de protección, así como de dichas actuaciones cuando sean llevadas a cabo directamente por las entidades locales. Quedan, igualmente suspendidos los efectos de las ya otorgadas.
  
No obstante, este centro directivo podrá autorizar las actuaciones mencionadas cuando considere que manifiestamente no perjudican los valores de los bienes, así como las obras que por causa mayor o interés general hubieren de realizarse inaplazablemente.
  
Quinta
  
Que en cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley se notifique la presente resolución al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva y al Registro de la Propiedad con el mismo fin.
  
Sexta
  
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado
  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.
  
Valencia, 15 de octubre de 2004.- El director general de Patrimonio Cultural Valenciano: Manuel Muñoz Ibáñez.
  
ANEXO I
  
Datos sobre el bien objeto de la declaración
  
1. Denominación:
  
Principal: Tramo histórico de la acequia de Mislata
  
2. Descripción:
  
a) Inmueble objeto de la declaración
  
(Basado principalmente en el Informe sobre el trazado de la acequia madre de Mislata. Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, reseñado en la bibliografía)
  
La acequia de Mislata es una de las siete acequias madre cuyos ámbitos de regadío están bajo la tutela del Tribunal de las Aguas de Valencia, conformando el espacio geográfico llamado la ?Huerta de Valencia?.
  
Dicha acequia posee un extraordinario valor histórico y etnológico por formar parte de una red de ingeniería hidráulica representativa de una forma de asentamiento humano, de intervención en el entorno y explotación de sus recursos que se ha venido produciendo en la Vega de Valencia desde la romanización. Este tramo de acequia histórica objeto de declaración posee además un valor constructivo y paisajístico por ser en la actualidad el único tramo de acequia madre o mayor que conserva su cajero original así como su trazado sinuoso y el único que mantiene su carácter de paisaje de regadío tradicional, con reducidas agresiones.
  
Datos históricos
  
El aprovechamiento de las aguas del Turia para todo tipo de usos es un hecho comprobado desde antiguo, a la vista de la profusa red de canalizaciones que caracteriza todas las comarcas limítrofes con el tramo final del río. Así mismo en ambas orillas existen, aparte de las conducciones y acequias hoy en servicio, una serie de restos arqueológicos de diversa índole que aportan indicios suficientes para suponer entramados hidráulicos de consideración.
  
Tanto la calidad de las tierras de labor existentes en las riberas de los ríos como la estacionalidad del régimen de precipitaciones característica de los climas mediterráneos del levante peninsular suponen factores fundamentales a la hora de determinar la existencia de este tipo de conducciones de agua, utilizando recursos y soluciones técnicas similares a lo largo de todas las épocas.
  
Los canales del Segura, la acequia de Elche, los canales de Altea y las estructuras hidráulicas de Jávea y de Calpe, la acequia amortizada por la construcción del embalse de Tibi, las redes del Turia (sistema Vilamarxant-Riba-roja, acueducto de la Covatella), el acueducto de Peña Cortada, las conducciones del Palancia (acueducto romano de Sagunto, acequia de Gausa) y las ?Cèquies del Diable- de Vila-real (río Mijares), entre otros tantos, son infraestructuras hidráulicas que demuestran la extensión, geográfica y temporal, de soluciones técnicas similares frente al problema del agua.
  
Ya en 1239 el Rey Jaime I, tras la conquista, confirma los privilegios que tenían los regadíos de Valencia, desde antiguo, y en 1268 concede la facultad de nombrar sequiers de acequia. El Tribunal de las aguas se componía inicialmente de siete miembros, a los que se añadió en el siglo pasado un nuevo miembro correspondiente a la acequia de Quart- Benàger-Faitanar.
  
Las fuentes bibliográficas que hacen referencia a estas redes hidráulicas son relativamente escasas. La siguiente referencia que conocemos data del primer cuarto del siglo XIX y corresponde al estudioso francés Jaubert de Passa. En su estudio ?Canales de riego de Cataluña y reino de Valencia- publicado en 1823 (con traducción española de 1844), lleva a cabo un análisis científico de las redes hidráulicas en uso con la intención de encontrar soluciones a los problemas de regadío del Sur de Francia.
  
Hasta principios del siguiente siglo no contamos con nuevas referencias. En 1902 el ingeniero Rafael Valls David publica una revisión del estudio de Jaldero sobre la red de comunicaciones de Vilamarxant-Riba-roja, fruto sus observaciones en el transcurso de los trabajos de tendido de la línea férrea entre Valencia y Lliria por la ribera Sur del Turia, de la que fue su principal promotor.
  
Descripción, trazado y entorno
  
La acequia de Mislata es el segundo gran sistema hidráulico de la Vega de Valencia que toma agua por el margen derecho del Turia, entre el azud de Quart y el de Favara, y siempre ha tenido silla en el tribunal de las Aguas con la particularidad de que un brazo de la misma, el de Xirivella, al menos desde el siglo XVII ha tenido una organización separada a pesar de compartir un mismo caudal de agua.
  
Hasta el segundo cuarto del siglo XX el sistema hidráulico de la acequia de Mislata se había mantenido de forma casi inalterable, con una longitud de la acequia madre o mayor de 12 km, además de todos los brazos secundarios, cruzando los términos de Manises, Quart de Poblet, Mislata, Xirivella y Valencia. También había mantenido su perímetro de riego, evaluado en unas 1.000 Ha; por el trazado del ?Plan Sur- que desvió el río Turia en la década de 1960 y el crecimiento urbano de Mislata y la ciudad de Valencia en la zona de la avenida del Cid, aquel ha sido recortado drásticamente quedando hoy en día un poco más de 100 Ha. entre Quart de Poblet, Mislata y Xirivella.
  
Su punto de inicio en el río se encuentra en la `parte alta de la población de Manises y la acequia madre toma una dirección paralela al Turia, cruza primero la huerta de Manises, pasa junto a la población y continúa hasta por el norte del núcleo urbano de Quart de Poblet, entre éste y el río. Posteriormente cruza la carretera real de Madrid y pasa por lo que ahora es zona urbana de Quart, en donde antes ya comenzaba a regar a través de los primeros partidores (?rolls?). Al poco de entrar en el término de Mislata se encontraba el molino de Cabot del que partían cinco acequias que distribuían por brazos el agua por su área de riego, básicamente formado por el término municipal de Mislata y la parte oeste del cementerio general de la ciudad.
  
En el primer tramo de la acequia madre de Mislata entre su azud hasta el desaparecido molino de Cabot se encuentra un estrecho reducto de huerta en el término municipal de Quart de Poblet, entre la vía del tren y el polígono industrial al borde de la autovía Valencia-Madrid. El valor extraordinario que posee este tramo de unos setecientos metros de largo es debido a que la acequia aún es de suelo, con un trazado lleno de curvas y unos márgenes plantados de árboles frutales, cañas, etc., que permiten ver de forma singular en toda la actual huerta de Valencia una acequia madre junto al que era el trazado tradicional de las acequias históricas.
  
Además del magnífico cajero tradicional de suelo, sus riberas mantienen la realidad física y la imagen de las acequias antiguas, un primer tramo de 200 metros está bordeado de árboles frutales, higueras, membrillos, balaustras, etc. Es costumbre secular de los labradores plantar los frutales para el consumo doméstico cerca de las acequias y brazales. Un segundo tramo de otros 200 metros goza de una ribera de senill, típico cañizo menudo. Posteriormente el tercer espacio, alrededor de unos 300 metros, tiene su borde plantado de cañas, con el fin funcional de fijar la ribera por medio de las raíces de estas plantas que consolidan las paredes del cajero.
  
El trazado sinuoso de la acequia corresponde también a razones de ingeniería hidráulica, pues de este modo se aminora la presión del agua producida por el desnivel del terreno, que destruiría el cajero de la acequia.
  
Más adelante la acequia madre de Mislata se encuentra enterrada y el molino de Cabot con todos sus partidores y lenguas destruidos por la construcción del nuevo cauce del río Turia.
  
En paralelo a la acequia y a pocos metros de la misma discurre la acequia de Faitanar, tramo que aparece a mediados del siglo XIX, y se nutre de la acequia madre de Quart. Sobre la misma se encuentran las ruinas del molino de Animeta. Este tramo conserva así mismo el tradicional cajero, su trazado y paisaje originales.
  
b) Partes integrantes
  
- Cajero y márgenes, considerados, desde el eje de la acequia, 10 metros a cada lado.
  
- Partidor del segundo ?roll?.
  
c) Delimitación del entorno afectado:
  
Justificación:
  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección ha sido:
  
Paisajístico, estableciendo alrededor de la acequia un ámbito de protección que garantice la conservación de su entorno agrícola, característico de la huerta valenciana.
  
Histórico, incluyendo el pequeño número de parcelas regadas por la propia acequia de Mislata en este perímetro. Estas parcelas justifican la pervivencia del sistema hidráulico y su representación en el Tribunal de las Aguas de Valencia, siendo uno de los reductos de huerta que restan en esta comunidad de regantes.
  
Línea delimitadora:
  
Origen: intersección del límite este del polígono catastral nº 4 con una línea imaginaria que discurre a 50 metros del eje de la acequia de Mislata, punto O.
  
Trazado: Desde el origen, la línea discurre en sentido horario en paralelo a la acequia de Mislata a 50 metros de su eje. Prosigue por el linde norte de la avenida Mediterráneo hasta el eje de la calle Jaime Sanmartín, desde allí prosigue por una línea imaginaria a 10 m del eje de la acequia de Faitanar hasta la parcela 170 del polígono nº 4.. Continua por el linde entre las parcelas 169 y 170 prolongándose en esta dirección hasta la vía del ferrocarril. Continúa por la vía del ferrocarril hasta la parcela nº 115, prosiguiendo por los lindes oeste de las parcelas 115, 114, 113 y 272. Gira a este entre las parcelas 272 y 112 hasta la parcela 234, gira a sur incluyendo los caminos que la bordean prosiguiendo por la medianera entre las parcelas 128 y 338. Gira por el norte del camino colindante a la parcela 273 y vuelve a girar hacia norte incluyendo el camino junto a la parcela 123 hasta la vía del tren por la que continua hasta el límite este del polígono n.º 4 por el que sigue hasta el punto de origen O.
  
d) Bienes muebles que comprende y constituyan parte esencial de su historia.
  
No se conocen bienes muebles.
  
3. Normativa de protección de la acequia y su entorno.
  
Monumento:
  
Artículo primero. Se atenderá a lo dispuesto en la Sección Segunda, del Capítulo III, del Titulo II de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, relativa al régimen de los bienes inmuebles de interés cultural, con la categoría de monumento.
  
Artículo segundo. El uso permitido para la acequia es el de conducción de agua, mantenido desde su construcción; en los márgenes de la misma se mantendrá el uso agrícola actual.
  
Artículo tercero. Se prohibe la tala de árboles y cañizos en los márgenes de la acequia, sin perjuicio de las operaciones periódicas de limpieza y mantenimiento de los mismos.
  
Entorno de protección:
  
Artículo cuarto. De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del monumento, requerirá de la previa autorización de la Conselleria competente en materia de Cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa, y en lo no contemplado en la misma, mediante al aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 39 de la citada Ley.
  
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizativo, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.
  
Artículo quinto. A fin de preservar el paisaje histórico de la acequia no se autorizará edificación alguna para cualquier uso, quedando expresamente prohibidos los vertidos de residuos y movimientos de tierras, salvo los requeridos para su estudio y conservación. En las edificaciones existentes en el entorno de protección se podrán realizar únicamente obras de consolidación y mantenimiento sin aumentar su volumen edificado.
  
Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior que, en cualquiera de sus acepciones, irrumpa en dicha escena, salvo la de actividades culturales o eventos festivos que por su naturaleza reversible obtengan autorización expresa.
  
Artículo sexto. Los restos del molino de Animeta, junto a la acequia de Faitanar, el cual forma parte del entorno de la acequia de Mislata desde mediados del siglo XIX, deberán ser conservados, Éste podrá ser rehabilitado, preservando los elementos definitorios de su estructura arquitectónica y los elementos constructivos singulares de intrínseco valor que exista en el mismo. Podrá acoger usos compatibles con su arquitectura y con la puesta en valor del ámbito protegido del monumento y su entorno.
  
Artículo séptimo. Los cambios en el uso agrícola actual de las parcelas serán objeto de autorización según el artículo cuarto de esta normativa.
  
Artículo octavo. Cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o de su entorno de protección se someterá a lo dispuesto en el Título III de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML