Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5674, del 07-01-2008 (2007/15523)

RESOLUCIÓ de 30 de novembre de 2007, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de complementació de la declaració com a Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5674

Data del DOGV
:   07-01-2008

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2007/15523

CVE


Data del document
:   30-11-2007

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))
    * [patrimoni arquitectònic](javascript:void(0))
    * [patrimoni cultural](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 30 de novembre de 2007, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient de complementació de la declaració com a Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. [2007/15523]
El Palau de la Generalitat va ser declarat Monument Historicoartístic pel Decret de 3 de juny de 1931 (Gaceta de Madrid del 4.6.1931), i va passar a tindre la consideració i denominació de Bé d'Interés Cultural en virtut d'allò disposat en la disposició addicional primera de la Llei 16/1985, de 25 de juny, de Patrimoni Històric Espanyol.
Per la seua banda, la disposició addicional primera de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià considera béns d'interés cultural integrants del patrimoni cultural valencià tots els béns existents al territori de la Comunitat Valenciana que a l'entrada en vigor de la llei ja hagen sigut declarats com a tals a l'empara de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol. I establix la facultat de la conselleria competent en matèria de cultura de complementar les seues declaracions a fi d'adaptar-ne el contingut als requeriments de la llei.
Atés el que disposen els articles 27 i 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, i vist l'informe emés pel Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, esta Direcció General, en l'exercici de les atribucions que li conferix el Decret 119/2007, de 27 de juliol, del Consell, pel qual s'aprova el reglament orgànic i funcional de la conselleria de Cultura i Esport, resol:
Primer
Incoar expedient per a la complementació de la declaració com a Bé d'Interés Cultural del Palau de la Generalitat a les determinacions establides en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
Els annexos que s'adjunten a la present resolució, i que en formen part, delimiten literalment i gràfica l'entorn de protecció, establixen la normativa protectora de l'immoble i del seu entorn de protecció, i la relació de les pertinences i dels accessoris històricament incorporats a l'immoble amb l'adscripció a la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que millor s'adiu amb la seua naturalesa i valor cultural.
Segon
Notificar esta resolució, en compliment d'allò preceptuat en l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, a l'Ajuntament de València i a la resta de possibles interessats i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36, en relació amb el 27.4, de la llei esmentada, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en el seu entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta Direcció General abans de l'execució i l'atorgament de llicència municipal, si esta fóra preceptiva.
Tercer
La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i tots altres actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual, de conformitat amb la limitació temporal continguda en el paràgraf segon de l'article 33 de la llei esmentada, s'hauran de resoldre després de la declaració. No obstant això, esta Direcció General podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que manifestament no perjudiquen els valors del bé, així com les obres que per causa major o interés general s'hagen de realitzar inajornablement, segons que disposa el paràgraf primer de l'article mencionat.
Quart
Que, en compliment d'allò preceptuat en l'article 27.3 de la Llei, es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València amb la mateixa finalitat.
Cinqué
D'acord amb el que preveuen l'article 86 de la Llei de Procediment Administratiu i l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública a fi que totes les persones interessades puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició de les persones interessades a la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, carrer Colom, número 66, de València.
Sisé
Que la present resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.
València, 30 de novembre de 2007.- La directora general de Patrimoni Cultural Valencià: Paz Olmos Peris.
ANNEX I
1. Denominació:
a) Principal: Palau de la Generalitat
b) Secundàries: en la història de València l'edifici ha sigut seu de les institucions següents, de les quals ha pres el nom:
- Casa de la Diputació del General del Regne de València (1421-1705).
- Reial Audiència (1750-1923).
- Diputació Provincial (1923-1982).
2. Descripció:
(Basada principalment els textos de Salvador Aldana i en el Pla director del Palau.)
a) Immoble objecte de la declaració
Donant a la plaça de la Mare de Déu, s'alça airosa la torrassa del Palau de la Generalitat, seu des del final del segle xv d'esta institució. A més del seu simbolisme polític, esta obra tardogòtica amb importants intervencions renaixentistes constituïx un dels millors exponents de l'arquitectura civil valenciana del període foral, on van intervindre els principals mestres del seu temps. Atesa la seua complexitat, pareix convenient seguir un orde cronològic per a la descripció de l'edifici. El text següent té com a base principalment l'obra El Palau de la Generalitat Valenciana, de Salvador Aldana, i el Pla director del Palau de la Generalitat.
L'edifici primitiu (1422-1480)
L'any 1418 els diputats de la Generalitat van decidir buscar un lloc fix per a fer les seues reunions periòdiques, i el 1421 van llogar al notari Jaume Desplà dos dependències d'una casa -«alberch»- a l'actual carrer Cavallers per a emprar-les com sales de reunions i escrivania. El lloc triat era bo perquè era prou cèntric, molt pròxim a l'antiga Casa de la Ciutat i a la catedral, seus del poder temporal i espiritual, respectivament. L'any següent, el 1422, es va comprar tot l'habitatge. L'edifici tenia unes dimensions molt modestes i disposava de les esmentades sales de reunions i escrivania, a més d'un estudi sobre l'estable.
En esta època es van dur a terme diferents obres d'adaptació i embelliment que no han arribat als nostres dies. El 1450 se cega una porta menor que hi havia al costat de la principal al carrer Cavallers i el 1456 es renova la façana posterior, que donava a l'actual plaça de Manises, amb l'obertura d'una gran porta i dos finestres. Alguns anys més tard, el 1476, es construïx un porxe sobre la coberta plana, amb un potent volada a imitació de la pròxima Casa de la Ciutat.
Primeres intervencions importants (1481-1511)
L'any 1481 es va posar a la venda la casa contigua a la seu de la Generalitat i els diputats van decidir adquirir-la per a poder ampliar l'edifici. Les obres de condicionament van ser dutes a terme per «l'obrer de vila» Francesc Martínez «Biulaygua», que havia sigut també autor d'algunes de les obres realitzades anteriorment. A més del treball d'obra, va ser feta una importantíssima obra de pedra picada per Pere Comte i Joan Yvarra, els quals havien contractat en la mateixa data l'obra de la Llotja. La seua actuació es concretà en una escala de pedra, actualment perduda, i en la realització de les façanes exteriors de l'edifici. La distribució en aquella època era la següent: vestíbul al carrer Cavallers, amb estables a l'esquerra i el paller a la dreta. Sobre els estables estava l'escrivania, en un entresòl, on s'accedia des d'una escaleta, i un arxiu. En el pis principal hi havia la sala de reunions i una «saleta», a les quals s'accedia per l'escala de pedra abans esmentada. Al costat d'esta última es va construir una capella de planta quadrada i coberta amb una volta de nou claus, com la de la Llotja, l'única finestra de la qual donava a un carreró estret al qual només s'accedia des de la plaça de Manises. Les restes d'este carreró van aparéixer quan, a mitjan segle xx, es van excavar els fonaments de l'ampliació de l'edifici. El retaule es va contractar, el 1483, amb el pintor Pere Cabanes.
El 1494 s'incorporà a l'obra l'experimentat pedrapiquer Joan Corbera, que en esta època va realitzar la portada de pedra de l'estudi o escrivania i el 1504 la del seu arxiu, amb arcs mixtilinis d'influència castellana. També va ser l'autor dels escuts de la sala que donen al carrer Cavallers. Respecte als mestres obrers d'esta primera etapa, cal mencionar, a més de Francesc Martínez, Miquel Ruvio, substituït el 1502 per Joan Mançano. També és important la intervenció dels pintors Simón de Gurrea i García de Carcastillo, els quals van decorar el sostre de l'arxiu amb figures «vulgarment dites del romà».
La gran renovació (1511-1515)
La distribució interna de l'edifici primitiu, que aprofitava les dependències de les antigues cases més o menys adaptades, va canviar totalment a partir de 1511. Estes obres les van dur a terme el mestre pedrapiquer Joan Corbera i el mestre obrer Joan Mançano, i Alegret com a fuster, substituït al poc de temps per Joan de Bas.
La intervenció va consistir a desmantellar l'antic i heterogeni pati, fruit d'unir els espais lliures de dos habitatges, per a donar lloc a l'actual. Es van desmuntar els cinc arcs de pedra i l'escala realitzada per Pere Comte, els quals van ser venuts posteriorment. Al seu lloc es construïren els dos amplis arcs i la bella escala que encara s'hi conserven. També es pensava ampliar la porta de la plaça de Manises per a donar-li una amplària igual a la del carrer Cavallers i afegir sobre les façanes un «apitrador ab murons». També s'hi van obrir noves finestres i s'hi van fer estances noves, de les quals se'n conserva bona part. Al carrer Cavallers es va construir la gran sala i la capella; a la plaça de Manises donaven tres estances del pis principal i d'altres menors dels estudis i la planta baixa. D'esta època és la coberta amb cassetons del denominat Estudi Daurat, començada per Joan Bas i acabada, en morir este, per Jordi Llobet. Joan Corbera donà traces per a les dos portades d'este estudi, i l'obra escultòrica quedà a càrrec de Jaume Vicent. La capella, actualment desapareguda, responia als cànons de l'arquitectura renaixentista, i en la decoració va intervindre l'escultor Lluís Monyós a partir de 1514.
Obra de la Torre i altres intervencions (1516-1600)
Al final de 1513 es va posar a la venda un altre edifici situat entre el Palau de la Generalitat i el carreró que separava la Casa de la Ciutat. Alguns anys més tard es va adquirir una altra casa contigua, que completava l'espai hui en dia ocupat per la torrassa. Les obres les començaren Joan Corbera i Joan Mançano, amb la col·laboració d'escultors com Jordi Llobet i Lluís Monyós i dauradors com Pere Bustamant i Martí Eiximenis. Es va alçar la planta baixa i els dos estudis de l'entresòl, coneguts posteriorment com a «sala gran daurada» i «sala xica daurada», que es van cobrir abans de 1520. El conflicte de les Germanies (1520-1524) marcarà un període d'inactivitat en les obres, que no es van reprendre fins a 1533. A partir d'esta data es farà càrrec de les obres el sacerdot i mestre constructor mossén Joan Baptista Corbera, fill de Joan Corbera. Dels treballs d'obra es va encarregar Joan Navarro; a més, es va fer la decoració dels teginats dels dos estudis, excel·lent labor de talla dirigida pel fuster oriolà Genís Llinares.
Sobre els dos estudis es continuà construint la «Sala Nova», per a la qual mossén Corbera va fer el 1538 set finestres emmarcades per una motlura perimetral i coronades amb frontons amb forma de petxina semblants als del pati del palau de l'Ambaixador Vich. Sobre estes finestres se'n va construir el mateix nombre de menors, de forma quadrada i amb una decoració plenament renaixentista, influïdes pel tractat de Serlio. Al final de 1540 s'encarregà a Genís Llinares la realització de la sostrada d'esta gran sala, amb un corredor o galeria perimetral que evoca el Saló del Tron del palau dels Reis Catòlics a l'Aljafería de Saragossa. La presència destacada de columnes en forma de canelobre delata la influència del tractat de Diego de Sagredo, publicat el 1526, a més de la tradició escultòrica del primer renaixement castellà. A la mort de Llinares el 1543, van ser els seus fills, Pere i Martí Llinares Blasco, els que es van fer càrrec de continuar l'obra, acabada entre 1562 i 1565 pel també fuster i escultor Gaspar Gregori. Als membres de la família Llinares i a Gregori s'atribuïx la rica decoració de talla i els plafons de fusta amb escenes que es repartixen per tot el sostre. Sobre la «Sala Nova» es va construir un porxe i una coberta plana amb ampit, que es desmuntà alguns anys després; el mestre encarregat de les obres va ser Joan Vergara.
El 1568 es feren els importants sòcols i el paviment amb ceràmica de Manises, elaborada per Joan Elies segons dissenys de «Joannes el pintor», segurament Joan de Joanes. El 1572 es va contractar el mestre Hernando de Santiago, nouvingut a la ciutat i coneixedor dels nous models que s'estaven introduint en les manufactures sevillanes. Després de 1575 va ser Juan de Villalba, procedent de Talavera, el que continuà la realització de decoració ceràmica de l'edifici.
L'any 1574 es decidix encarregar a stall la finalització de les obres de la torrassa, ja que s'estaven allargant massa, i es nomena el mestre fuster Gaspar Gregori «architector», encarregat de dirigir i gestionar les obres que es fan en l'edifici. Gregori serà autor de les traces i dels motles, i comptarà amb l'assessorament tècnic del pedrapiquer Miquel Porcar, que executa materialment l'obra amb la seua quadrilla. L'acabament de la torre, de caràcter netament renaixentista, està inspirat en les làmines del tractat de Serlio i presenta un nou cos de finestres quadrades, cornisa, àtic i balustrada clàssica coronada amb boles i pinacles. S'hi va afegir també un balcó de ferro perimetral sobre la cornisa que quedava davall l'àtic, realitzat per Joan Armaholea i Josep Monseu, així com un altre molt més elaborat, executat per Baptista Cerdà, per a la Sala Nova, a la cantonada del carrer Cavallers.
Alguns anys després els escultors Joan Marià i Baptista April van fer la portada que comunicava la «capella» i la «Sala Nova» (1590), seguint les traces proporcionadas el 1584 per Pere de Gorssari, encara que van introduir-hi algunes modificacions basades en el tractat de Vignola en la cara que donava a la «Sala Nova». El mateix any es decidirà decorar amb pintures les parets d'esta sala, i un any més tard s'arribarà a l'acord de representar els retrats dels diputats, labor que durà a terme el pintor Joan de Sarinyena. L'any següent van decidir incorporar els retrats dels components dels tres estaments, eclesiàstic, reial i militar, obres encarregades als pintors Vicent Requena, Joan de Sarinyena i Francesc Poço respectivament. Estes pintures van experimentar al llarg dels segles múltiples retocs a causa de problemes d'humitat i deterioracions diversos. Uns anys més tard es va encarregar un quadro de la Mare de Déu, que va concloure el pintor Bernadí Çamora el 1638, emmarcat per Josep Pedrós. La porta de la Sala la va fer Gregori el 1593.
Sembla que el 1592 es va decidir comprar l'altra casa limítrof al Palau, al costat de Sant Esteve, però finalment no es va arribar a cap acord. Es desconeix també com s'hauria resolt l'ampliació de l'edifici. En este sentit, alguns autors van proposar la hipòtesi de la segona torre, que es va construir en el segle xx i té una relació evident amb l'edifici contigu de la Casa de la Ciutat. Altres, com a Salvador Aldana, consideren que simplement s'haguera prolongat el cos de menor altura.
L'última època (1600-1700)
Al principi del segle es va realitzar un nou retaule per a la capella, que va substituir l'antic de Pere Cabanes. L'autor de les pintures va ser novament Joan de Sarinyena, i de l'escultura del marc es va encarregar el fuster Jaume Fontestat. També es van fer obres menors de manteniment i condicionament, com la intervenció als dos estudis daurats per a fer-los servir com a presó de cavallers, el 1611. L'any 1655 es va construir una sagristia per a la capella, aprofitant part de la cuina de la casa de l'escrivà, així com un gran cancell i noves portes per a la Sala Nova, realitzats pel fuster Joan Cassanya a partir de dibuixos de Llorenç Pareja i Gregori German. Finalment, el 1656 es va construir una nova portada a la façana del carrer Cavallers, segons un disseny del pintor Jeroni Espinosa inspirat en la sagristia del Col·legi del Corpus Christi. Els pedrapiquers Josep Escrivà i Esteve Girardo es van encarregar del treball i empraren pedra negra de les Alcubles, marbre blanc de la Valldigna i pedra de Riba-roja. També es van realitzar noves fulles de fusta per a les portes i es va allargar el balcó de la cantonada. El 1690 es va decidir substituir la portada gòtica de la plaça de Manises per una altra de similar a la del carrer Cavallers.
El 1718 es produïx l'abolició definitiva de la institució de la Generalitat i el 1750 es decidix el trasllat de l'Audiència al Palau de la Generalitat, i per eixe motiu es realitza una reforma per a adequar-la a l'ús; el mestre d'obres va ser Vicent Clemente. La reforma va consistir principalment a compartimentar les sales de la planta principal, incloent-hi la Sala Nova, i construir un balcó o galeria que donava al pati de la sala de la capella.
El 1830 l'arquitecte contractat per l'Audiència, Franco Calatayud, informa que una part de l'edifici presenta un estat ruïnosos i que el perill és imminent. Entre les obres que es van fer, destaquen:
- El rebaixament dels porxes de l'últim pis.
- Les compartimentacions amb barandats de les diverses sales.
- L'escala entre l'entresòl i l'antesala de les Sales del Crim i Civils.
- L'enlluït de la façana principal i la realització dels balcons.
- L'escala per a pujar a l'últim pis sobre la principal.
- La col·locació de tres balcons grans de ferro i quatre portes amb finestres noves al pis principal, a l'avantsala de la capella.
- La col·locació de quatre balcons al segon pis que dóna al carrer Cavallers i de tres balcons a la part de la plaça de Manises. La col·locació al pati de dos ampits de ferro amb dos portes finestres.
El 1871 el president de l'Audiència sol·licità a la Diputació la seua cooperació per a la reparació i restauració de la Sala Nova, però no se sap si esta obra va ser duta a terme.
A partir d'esta data es van realitzant obres de manteniment i reparació dirigides pels arquitectes provincials.
A partir de la segona dècada del segle xx, l'Audiència prepara el seu trasllat a l'antiga Duana, actual Palau de Justícia, i la Diputació, ubicada al palau del Temple, es trasllada al Palau de la Generalitat. A partir d'este moment s'ocupa l'arquitecte Vicente Rodríguez de les obres, les quals consistiran a recuperar l'edifici original, eliminant les transformacions realitzades en etapes anteriors i consolidant l'estructura de l'edifici.
A partir del 1941, l'avantprojecte de restauració i ampliació del Palau és redactat per l'arquitecte de la Diputació Luis Albert. Les obres suposen l'ampliació del cos central i la creació d'una nova torre al costat oest del volum. Es proposa la creació en part de la seua crugia central d'un pati descobert. Es crea un accés nou des de la plaça de Manises. Els elements arquitectònics de l'ampliació es fan a l'estil dels originals existents en la part antiga, escales de pedra, portades de pedra tallada, fusteria, teginats i cassetonats no estructurals, aplacats de pedra i plafons de fusta de les parets. Les obres van ser concloses el 1953.
A partir de 1982, quan l'edifici passa a ser seu de la Presidència de la Generalitat, l'arquitecte Alberto Peñín realitza el projecte de condicionament de l'edifici per a les noves dependències. Les actuacions d'este període amb repercussió en l'exterior de l'edifici són el cobriment dels dos patis, la creació d'escales d'emergència i pas i la instal·lació d'un nou ascensor. En els anys que resten del segle xx, i en els de principis del segle xxi, es realitzen diverses intervencions de rehabilitació i restauració de l'edifici.
b) Parts integrants:
El conjunt de l'edifici configurat amb les successives ampliacions, en les quals destaquen les façanes, les torres i els patis interiors i els salons.
Així mateix, són parts integrants de l'immoble els elements següents:
Ceràmica:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0408: Taulell. Representa circells simetritzats, acants diagonals, bandes de quart de cercle i mixtilínies grogues, fons blaus i taronges. Atribuït a taller valencià. S. XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics que flanquegen el de Sant Jordi a la Sala Nova.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0409: Taulell. Representa circells, acants diagonals molt estilitzats, bandes planes blanques. Atribuït a taller valencià. S. XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0410: Taulell. Representa circells simetritzats, acants diagonals, bandes de quart de cercle amb emperlats. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics que flanquegen el de Sant Jordi a la Sala Nova.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0411: Taulell. Representa llaceries inspirades en models italians d'arabesc manierista, rosetes quarterades, acants estilitzats i bandes planes. Atribuït a taller de Talavera de la Reina. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons de la Sala Nova.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0412: Taulell. Representa banda ampla diagonal que configura una xarxa octogonal, acants i circells. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0413: Taulell. Representa circells blancs simetritzats. Atribuït a taller valencià. S.XVI. 1574.
- Hi ha dos peces. La mateixa tipologia està present als plafons ceràmics de la Sala Nova.
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0414: Taulell. Representa taulell "de mitadad" blava i morada amb quadro blanc en angle. Anònim valencià. S.XVI.
- Hi ha un total de 56 peces. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0415: Taulell. Representa acants diagonals en blau. Anònim de Talavera de la Reina. S.XVI. 1574.
- Hi ha una peça. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
9. Núm. ident. 46.15.250-078-0416: Taulell. Representa quadro central amb llaceries en els angles envernissats en blau i blanc. Anònim valencià. S.XVI.
- Hi ha un total de 26 peces. En el paviment de les habitacions de l'escrivà, situades a la primera planta, cos inicial, costat nord. Martínez Aloy va veure'n algunes disposades allí per a reemplaçar pèrdues de les originals i segurament procedents d'habitacions contigües.
10. Núm. ident. 46.15.250-078-0417: Taulell. Representa roseta geomètrica en el centre amb circells estilitzats en els angles, envernissat en blau sobre fons blanc. Atribuït a taller valencià. S.XVI-XVII.
- Hi ha un total de 110 peces. Originalment s'emplaçaven al paviment de les habitacions de l'escrivà, situades a la primera planta, cos inicial, costat nord. També s'emplacen al sotabalcó de la torre vella, primera planta, al costat que dóna a la façana sud.
11. Núm. ident. 46.15.250-078-0418: Taulell. Representa motius geomètrics "de creueta" envernissat en blau i blanc. Anònim valencià. S.XV-XVI
- Hi ha una peça. (En la cinquena planta, ampliació, costat nord, sostremort)
12. Núm. ident. 46.15.250-078-0420: Taulell. Representa banda ampla diagonal mixtilínia, ram amb flor, magrana, pera, raïm, tulipes. Atribuït a taller valencià. S.XVIII. 1750-1760.
Fusteria:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0227: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0228: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0229: Porta. Porta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0230: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0231: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0232: Finestra. Finestra. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0234: Porta. Porta. Anònim. S.XVI.
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0383: Porta. Porta. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1579.
Escala:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0059.00: Escultura en relleu. Conjunt d'escultura en relleu. Joan Corbera. S.XVI. 1511.
Escultura:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0237.02: Escultura en alt relleu. Representa macer del Palau de la Generalitat. Anònim. S.XVI.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0237.03: Escultura en alt relleu. Representa macer del Palau de la Generalitat. Anònim. S.XVI.
Reixes:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0237.01: Cancell. Cancell. Anònim. S.XVI.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0493: Barana. Barana. Baptista Cerdà, Gaspar Gregori. S.XVI. 1580-1585.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0502: Barana. Barana. Gaspar Gregori, Joan Armaholea, Josep Monseu. S.XVI. 1580-1581.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0506: Barana. Barana. Ferrando Armaholea, Lluís Mata. S.XVI. 1577.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0511: Pou. Pou. Luis Albert Ballesteros. S.XX. 1940-1952.
Portades:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0190.00: Element arquitectònic, portada. Portada. Anònim. S.XVI. Cap a 1537.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0219.00: Element arquitectònic, portada. Portada. Anònim. S.XVI. Cap a 1537.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0258.00: Element arquitectònic, portada. Portada. Joan Maria abril, Baptista abril, Pere de Grossari, Joan Sarinyena. S.XVI. 1591-1592 / S.XVII. 1638.
Teginats:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0029.00: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Joan Cardona, Joan de Joanes, Lluís Mata, Gaspar Requena, Lucas Bolainos. S.XVI.1534-1535 / S.XVI. 1575.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0038.00: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Lluís Mata. S.XVI. 1537-1542 / S. XVI. 1580.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0069: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Jordi Llobet. S.XVI. 1513-1515.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0081: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XV-XVI.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0115: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XVI.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0175: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XVI.
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0197.00: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XV-XVI.
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0210.00: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Martí Linares Blasco, Gaspar Gregori. S.XVI. 1540-1566.
9. Núm. ident. 46.15.250-078-0244: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Luis Albert Ballesteros. S.XX. 1937.
10. Núm. ident. 46.15.250-078-0312: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XVI.
11. Núm. ident. 46.15.250-078-0377: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1571 / S.XXI.
12. Núm. ident. 46.15.250-078-0424: Element arquitectònic, teginat. Teginat. Anònim. S.XIX.
13. Núm. ident. 46.15.250-078-0507: Coberta. Coberta de quatre de quatre aiguavessos. Gaspar Gregori. S.XVI. Cap a 1580.
14. Núm. ident. 46.15.250-078-0508: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Joan Bas. S.XVI. 1511.
15. Núm. ident. 46.15.250-078-0509: Element arquitectònic, cassetonat. Cassetonat. Anònim. S.XVI. Cap a 1511.
Escrivania:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0384: Escrivania. Escrivania i balustrada. Gaspar Gregori. S.XVI. 1579-1587.
Pica d'aigua beneita:
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0220: Pica d'aigua beneita. Pica d'aigua beneita. Anònim. S.XVI-XVII.
c) Pertinences i accessoris que compartixen la condició de Bé d'Interés Cultural de l'immoble:
La selecció de pertinences i accessoris que a continuació s'enumera, s'ha elaborat tenint en compte criteris de:
a) Qualitat artística i autenticitat.
b) Vinculació històrica amb l'edifici.
Per a la selecció de les peces s'han consultat documents històrics relacionats amb el Palau de la Generalitat i els seus diferents usos.
Pintura:
Propietat de la Generalitat Valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0235.00: Pintura mural. Pintura mural del Saló de Corts. Francesco Pozzo, Joan Sarinyena, Lluís Mata, Vicent Mestre, Vicent Requena el Jove. S.XVI. 1592-1593.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0242.00: Retaule amb pintura. Retaule. Joan Sarinyena, Jaume Fontestat. S.XVII. 1606-1607.
Propietat de la Diputació Provincial de València
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0030: Pintura quadro. Un crucificat. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1889.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0178: Pintura quadro. Representa crucificat. Francesc Ribalta. S.XVII.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0269: Pintura quadro. Representa Felip V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0274: Pintura quadro. Jaume I el Conqueridor. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0275: Pintura quadro. Pere I de València i III d'Aragón el Gran. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0276: Pintura quadro. Alfons I de València i III d'Aragó el Liberal. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
9. Núm. ident. 46.15.250-078-0277: Pintura quadro. Jaume II el Just. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
10. Núm. ident. 46.15.250-078-0278: Pintura quadro. Alfons II de València i IV d'Aragó. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
11. Núm. ident. 46.15.250-078-0279: Pintura quadro. Pere II de València i IV d'Aragó. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
12. Núm. ident. 46.15.250-078-0280: Pintura quadro. Joan I. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
13. Núm. ident. 46.15.250-078-0281: Pintura quadro. Martí l'Humà. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
14. Núm. ident. 46.15.250-078-0282: Pintura quadro. Ferran I l'Honest. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
15. Núm. ident. 46.15.250-078-0283: Pintura quadro. Alfons III de València i V d'Aragó, el Magnànim. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
16. Núm. ident. 46.15.250-078-0284: Pintura quadro. Joan II, el Cristià. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
17. Núm. ident. 46.15.250-078-0285: Pintura quadro. Ferran II. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
18. Núm. ident. 46.15.250-078-0286: Pintura quadro. Emperador Carles V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
19. Núm. ident. 46.15.250-078-0287: Pintura quadro. Felip II el Prudent. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
20. Núm. ident. 46.15.250-078-0288: Pintura quadro. Felip III. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
21. Núm. ident. 46.15.250-078-0289: Pintura quadro. Felip IV. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
22. Núm. ident. 46.15.250-078-0290: Pintura quadro. Carles II d'Espanya. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
Mobiliari:
Propietat de la Generalitat Valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0516: Cadira de frare. Parella de cadires de frare. Anònim. S.XVI-XVII.
Tèxtil:
Propietat de Diputació Provincial de València
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0159: Tapís. Representa cavaller i servent amb dames a cavall. Anònim. S.XVII.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0160: Tapís. Representa cavallers. Anònim. S.XVII.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0259: Frontal d'altar. Frontal d'altar. Felipe de la Torre, Silvestre de la Torre, Nicolás de la Torre, Pedro Gutiérrez. S.XVI. 1571-1577.
d) Béns mobles que s'han d'inscriure en la Secció Tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
Pintura:
Propietat de la Generalitat valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0322.00: Pintura mural. Conjunt pintura mural. José Vento Ruiz. S.XX. 1951.
Propietat de la Diputació Provincial de València
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0019: Pintura quadro. San Vicent teòleg. Josep Segrelles Albert. S.XX. 1950.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0025.01: Pintura quadro. L'últim dia de Sagunt. Francesc Domingo Marqués. S.XX. 1869.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0026: Pintura quadro. El Tribunal de les Aigües de València, 1808. Bernat Ferrandis Badenes. S.XIX. 1865.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0074: Pintura quadro. Fra Joan Gilabert Jofré emparant un boig perseguit pels xicons. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1887.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0075: Pintura quadro. La ferida de Jaume de València. Salvador Martínez Cubells. S.XIX. 1868.
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0097: Dibuix. El Palleter declarant la guerra a Napoleó. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0098: Pintura quadro. Terrissers. Manuel Gimeno Granell. S.XX.
9. Núm. ident. 46.15.250-078-0111: Pintura quadro. Representa xiquet acampat. Josep Mongrell Torrent. S.XIX-XX.
10. Núm. ident. 46.15.250-078-0136: Pintura quadro. Jove. Aurora Valero Cuenca. S.XX. Cap a 1964.
11. Núm. ident. 46.15.250-078-00151: Pintura quadro. La germandat. J. Genovés Candel. S.XX.
12. Núm. ident. 46.15.250-078-0161: Pintura quadro. Representa valenciana amb pinta i mantellina. Josep Mongrell Torrent. S.XIX. 1894.
13. Núm. ident. 46.15.250-078-0169.01: Pintura quadro. Pescadores valencianes. Joaquim Sorolla Bastida. S.XX. 1903.
14. Núm. ident. 46.15.250-078-0176: Pintura quadro. Desembarcament de Francesc I, rei de França, al moll de València, fet presoner en la batalla de Pavia. Ignasi Pinazo Camarlench. S.XIX. 1876.
15. Núm. ident. 46.15.250-078-0177: Pintura quadro. El Palleter declarant la guerra a Napoleó. Joaquim Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
16. Núm. ident. 46.15.250-078-0206.01: Pintura quadro. Representa Isabel II adolescent. Anònim S.XIX.
17. Núm. ident. 46.15.250-078-0207.01: Pintura quadro. Isabel II xiqueta. Anònim. S.XIX.
18. Núm. ident. 46.15.250-078-0208: Pintura quadro. Representa Rei Joan Carles I. Luis Arcas Brauner. S.XX. 1976.
19. Núm. ident. 46.15.250-078-0261: Pintura quadro. Representa Alfons XIII. Josep Mongrell Torrent. S.XX. 1926.
20. Núm. ident. 46.15.250-078-0262: Pintura quadro. Amadeu I. Anònim. S.XIX.
21. Núm. ident. 46.15.250-078-0263: Pintura quadro. Isabel II. Anònim. S.XIX.
22. Núm. ident. 46.15.250-078-0264: Pintura quadro. Ferran VII. Anònim. S.XIX.
23. Núm. ident. 46.15.250-078-0265: Pintura quadro. Maria Cristina reina regent. Anònim. S.XIX.
24. Núm. ident. 46.15.250-078-0266: Pintura quadro. Alfons XII. Anònim. S.XX.
25. Núm. ident. 46.15.250-078-0267: Pintura quadro. Carles IV. Anònim. S.XVIII-XIX.
26. Núm. ident. 46.15.250-078-0268: Pintura quadro. Representa arxiduc Carles d'Àustria. Anònim. S.XVII.
27. Núm. ident. 46.15.250-078-0270: Pintura quadro. Carles III. Anònim. S.XVIII.
28. Núm. ident. 46.15.250-078-0272: Pintura quadro. Ferran VI. Anònim. S.XVIII.
29. Núm. ident. 46.15.250-078-0307: Pintura quadro. Corral de casa rica. Amadeu Roca Gisbert. S.XX.
30. Núm. ident. 46.15.250-078-0308.01: Pintura quadro. Retrat de dama. Agustí Esteve Marqués. S.XIX. 1806.
31. Núm. ident. 46.15.250-078-0319: Pintura quadro. Representa monarca. Anònim. S.XVII
32. Núm. ident. 46.15.250-078-0320: Pintura quadro. Representa reina. Anònim. S.XVII.
33. Núm. ident. 46.15.250-078-0339: Pintura quadro. Composició. Juan Castañer Payá. S.XX. 1974.
34. Núm. ident. 46.15.250-078-0340: Pintura quadro. Estudi per a un retrat de l'escultor Rafael Pi. Custodio Marco Semper. S.XX. 1952.
35. Núm. ident. 46.15.250-078-0341: Pintura quadro. Nu femení. Francisco Javier Sebastiá Mares. S.XX. 1961.
36. Núm. ident. 46.15.250-078-0349: Pintura quadro. Arlequí. Andrés Cillero. S.XX. 1960.
37. Núm. ident. 46.15.250-078-0356: Pintura quadro. Processó del Santíssim. Manuel Gimeno Granell. S.XX. Cap a 1960.
38. Núm. ident. 46.15.250-078-0357: Pintura quadro. La disputa del sagrament. Enric Navas Escuriet. S.XX. 1909.
39. Núm. ident. 46.15.250-078-0361: Pintura quadro. Acadèmia del natural. Salvador Eladio Machancoses. S.XX. 1966.
40. Núm. ident. 46.15.250-078-0363: Pintura quadro. Retrat d'aristòcrata. Agustí Esteve Marqués. S.XIX. 1806.
41. Núm. ident. 46.15.250-078-0364: Pintura quadro. Representa Carles III. Anònim. S.XVIII-XIX.
42. Núm. ident. 46.15.250-078-0390: Pintura quadro. Després del bany. Juan Castañer Payá. S.XX. 1971.
43. Núm. ident. 46.15.250-078-0391: Pintura quadro. Representa paisatge. Joan Baptista Porcar Ripollés. S.XX.
44. Núm. ident. 46.15.250-078-0407: Pintura taula. Segovianes. Joan Genovés Candel. S.XX. 1951.
45. Núm. ident. 46.15.250-078-0426: Pintura quadro. Lectura del drama. Custodio Marco Semper. S.XX. 1952.
46. Núm. ident. 46.15.250-078-0429: Pintura quadro. Terrisser. Enric Ginesta. S.XX. 1922.
47. Núm. ident. 46.15.250-078-0430: Pintura quadro. El lluitador romà. Josep Espert Arcos. S.XX. 1928.
48. Núm. ident. 46.15.250-078-0431: Pintura taula. Carmen. Francisco Javier Sebastián. S.XX. 1962.
49. Núm. ident. 46.15.250-078-0434: Pintura quadro. Terres de Conca. José Ricos Soriano. S.XX. 1962.
50. Núm. ident. 46.15.250-078-0437: Pintura quadro. Estudi per a un sant Jeroni. Ricardo Zamorano Molina. S.XX. 1949.
51. Núm. ident. 46.15.250-078-0440: Pintura quadro. Vella asseguda. Felipe Ballester Manuel. S.XX. 1952.
52. Núm. ident. 46.15.250-078-0441: Pintura quadro. Els tamarindes del jardí de Kika Gurahuer. Amadeu Roca Gisbert. S.XX. 1980.
53. Núm. ident. 46.15.250-078-0445: Pintura quadro. Pescador napolità tocant la mandolina. Josep Maria Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1874.
54. Núm. ident. 46.15.250-078-0448: Pintura quadro. El lluitador romà. Joan Borràs Casanova. S.XX. 1928.
55. Núm. ident. 46.15.250-078-0452: Pintura quadro. Un record del rei Jaume. Josep Maria Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1876.
Propietat del Ministeri de Cultura
56. Núm. ident. 46.15.250-078-0520: Pintura taula. Sant Miquel. Atribuït a Fernando Llanos o deixeble del cercle dels Hernandos. S.XVI.
Escultura:
Propietat de la Generalitat Valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0027: Escultura exempta. Representa rei Joan Carles I. Nassio Bayarri. S.XX.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0051: Escultura exempta i en relleu (ximenera). Marià Benlliure Gil i Mas Riera & Campins. S.XX. 1899-1901.
Mobiliari
Propietat de la Generalitat Valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0052: Bagul. Bagul. Anònim. S.XIX.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0076: Caixa. Caixa de nóvia. Anònim. S.XVII.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0077: Còmoda. Còmoda. Anònim. S.XVIII-XIX.
4. Núm. ident. 46.15.250-078-0184: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
5. Núm. ident. 46.15.250-078-0187: Bagul. Bagul. Anònim. S.XVII.
6. Núm. ident. 46.15.250-078-0204: Bagul. Bagul. Anònim. S.XVII-XVIII
7. Núm. ident. 46.15.250-078-0251: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
8. Núm. ident. 46.15.250-078-0253: Caixa. Caixa de nóvia. Anònim. S.XIX.
9. Núm. ident. 46.15.250-078-0254: Còmoda. Còmoda. Anònim. S.XVII.
10. Núm. ident. 46.15.250-078-0517: Cadira de frare. Cadira de frare amb escut d'armes de la Corona d'Aragó. Anònim. S.XVI-XVII.
11. Núm. ident. 46.15.250-078-0518: Butaques. Parella de butaques estil regència. Anònim. S.XIX
12. Núm. ident. 46.15.250-078-0519: Taula. Taula de bufet tipus llentilla. Anònim. S.XVI-XVII.
Propietat de la Diputació Provincial de València
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0162: Paperera. Paperera. Anònim. S.XVII.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0248: Escriptori. Escriptori. Anònim. S.XVII.
Rellotges:
Propietat de la Generalitat valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0022: Rellotge de peu. Rellotge de peu. Thomas Cartwrigt. S.XVIII-XIX.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0180: Rellotge de taula. Rellotge de taula. L.T.Oudín. S.XIX.
3. Núm. ident. 46.15.250-078-0181.00 / 0181.01 / 0181.02 / 0181.03: Conjunt de rellotge i canelobres. Relingo hermanos i anònim francés. S.XIX.
Tèxtil
Propietat de la Generalitat valenciana
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0240: Tèxtil. Tèxtil amb franges roges i grogues que simbolitzen l'escut de València. Anònim. S.XIX.
2. Núm. ident. 46.15.250-078-0513: Estendard. Representa escut d'Espanya i de la província de València. Anònim. S.XIX. Cap a 1833.
Propietat de la Diputació Provincial de València
1. Núm. ident. 46.15.250-078-0514: Tapís. Representa escena mitològica. Anònim. S.XX.
e) Delimitació de l'entorn afectat:
Justificació de la delimitació proposada:
El Palau es troba immers en l'àmbit del Conjunt Històric de la Ciutat de València, declarada Bé d'Interés Cultural pel Decret 57/1993, de 3 de maig de 1993 (DOGV 10.5.1993 i BOE 7.9.1993) amb el número de registre en l'Inventari del Ministeri de Cultura R-I-53-0000337 i en l'àmbit del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior de la Seu Xerea, aprovat definitivament per l'acord plenari de l'Ajuntament de València el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993). L'entorn immediat del Palau es troba en els àmbits del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Barri del Carme, l'aprovació definitiva del qual va ser el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991), i del Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Mercat, amb aprovació definitiva del 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 i DOGV 13.4.1993).
El Pla General de València establix un entorn de protecció conjunt per a diversos monuments: l'església catedral de Santa Maria, la Reial Basílica de la Mare de Déu, el Palau de la Generalitat, el palau de la Batlia, el palau del Marqués de l'Escala, l'Almodí, el palau del Berbedel, l'església parroquial de Sant Esteve, el palau dels Escrivà, la Casa Vestidor i la torre de Sant Bartomeu.
D'este entorn es concreta el corresponent al Palau de la Generalitat, segons els criteris següents, establits en la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, per als entorns de protecció en àmbits urbans:
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el bé, i en les quals qualsevol intervenció que es realitze puga afectar-lo visualment o físicament.
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el bé i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, i on qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció del bé o del caràcter patrimonial de l'àmbit urbà en què s'ubica.
- Espais públics en contacte directe amb el bé i les parcel·les enumerades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient immediat, accés i centre del gaudi exterior.
- Espais, edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, a pesar de no tindre una situació d'immediatesa amb el bé, n'afecten de forma fonamental la percepció o constituïsquen punts clau de visualització exterior o del seu gaudi paisatgístic.
- Perímetres de presumpció arqueològica, susceptibles de troballes relacionades amb el bé d'interés cultural o amb la contextualització històrica de la seua relació territorial.
Descripció de la línia delimitadora:
Origen: Intersecció de l'eix del carrer Cavallers amb l'eix del carrer dels Borja, punt A.
Sentit: Antihorari.
Línia delimitadora: Des de l'origen, la línia seguix per l'eix del carrer Cavallers, incorpora les parcel·les 03 de l'illa cadastral núm. 57303, les 07 i 01 de l'illa 57318, 01 i 02 de la 57313 i 01, 02 i 03 de la 58311. La línia continua per l'eix del carrer Forn dels Apòstols, creua la plaça de la Mare de Déu i incorpora la basílica de la Mare de Déu dels Desemparats. Creua el carrer Almodí i incorpora les parcel·les 02 de l'illa 59314, 03 i 04 de la 59313, 04 i 05 de la 58327. Creua el carrer Comte Almodóvar i incorpora la parcel·la 05 de l'illa 58321, travessa la parcel·la 03 de la mateixa illa i incorpora la 06 fins a eixir a l'eix del carrer Samaniego, pel qual continua fins al carrer Serrans; creua este carrer per a incorporar la parcel·la 07 de l'illa 57322 i seguix per l'eix del carrer Concòrdia i pel del carrer dels Borja fins al punt d'origen.
f) Normativa de protecció del Palau i del seu entorn
Monument:
Article 1. Totes les intervencions en el monument han d'estar subjectes a l'autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, que s'haurà d'emetre de conformitat amb els criteris de l'article 38 de la dita llei i en desplegament de les directrius d'intervenció establides en el Pla director del Palau de la Generalitat, (document 3, apartat 5.1.2, pàgines 14 a 17), coordinat pel tècnic de la Inspecció de Patrimoni de la conselleria de Cultura José Manuel Montesinos i objecte d'informe favorable per part de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, que es transcriuen a continuació:
«Façanes i cobertes del Palau:
Les façanes i la coberta de tots els cossos de l'edifici, 'torre vella', cos inicial i cos ampliació, són elements que mantenen les seues característiques i constituïxen una unitat estilística i formal que s'ha de mantindre i conservar. Es considera que només hi són possibles les intervencions encaminades a la conservació i restauració d'estos elements, eliminant al mateix temps elements impropis o instal·lacions que els afecten.
Torre Vella:
A la "torre vella", les actuacions que es poden realitzar són de restauració i conservació en totes les plantes de la torre. No s'hi admeten intervencions que suposen la compartimentació interior dels espais, a excepció de la sala de la planta semisoterrani (SA0400SSVE) i la sala sotacoberta (SA0200P4VE), en què es poden fer actuacions de reforma o adequació de l'espai, incloent-hi la compartimentació, sempre que permeten la lectura unitària de l'espai a través del manteniment de la continuïtat dels sostres, sòls, buits dels paraments que donen a les façanes o al "pati vell", etc., i que la seua disposició no afecte els valors dels elements d'interés patrimonial assenyalats o a la seua percepció.
Cos inicial:
En el cos inicial, respecte de les característiques o condicions que s'han d'aplicar a les actuacions que es vulguen realitzar, distingirem tres zones:
- La primera zona, en què s'inclou el "pati vell"i vestíbuls (PA0200PBIC i VE0100PBIN, VE0300PBIS) i les sales de l'entresòl 'escrivania'(SA0600ESIS), "estudi vell"(SA0300ESIN), "estudi daurat"(SA0500ESVE) i el "retret daurat"(SA0400ESVE). Al primer pis, el vestíbul (SA1100P1IC), la "sala de la capella"(SA0600P1IS) i les sales que donen a plaça de Manises (SA0300P1IN i SA0400P1IN).
Les actuacions que es poden realitzar en estos espais són de restauració, conservació i adequació i modernització de les instal·lacions, però no s'hi admetran intervencions que suposen la compartimentació interior dels espais eliminant els elements que alteren o desvirtuen actualment la concepció unitària de l'espai o altres elements impropis.
Respecte a la coberta que cobrix el 'pati vell'des de fa vint anys, renovada recentment segons un projecte de 2003, és un dels objectes específics d'este pla l'anàlisi dels usos del 'pati vell'. Tenint en compte l'estudi aportat, en els apartats corresponents es considera que el Palau i l'ús a què es destina, des del restabliment de la democràcia requerix un espai d'àmplies dimensions i superfície, cobert per a fer recepcions, actes multitudinaris i servir de teló de fons al president de la Generalitat en la realització d'actes de trobada, recepcions de personalitats i molts altres actes representatius que exigix la institució. Donar cabuda a esta activitat requerix l'existència d'una gran sala a l'edifici, amb accés pròxim per a facilitar un desallotjament ràpid. A més, esta zona no ha d'estar pròxima a les dependències del president per motius de seguretat. Este espai ha de permetre muntar i desmuntar instal·lacions provisionals amb facilitat, sense afectar els béns mobles. Es tracta d'una necessitat manifesta des de fa més de vint anys i l'únic espai que posseïx estes condicions és el "pati vell", juntament amb els vestíbuls d'accés. Per això es considera que l'ús del pati està justificat sempre que es mantinga l'ús actual de l'immoble.
Per tant, es considera que l'actual coberta, o qualsevol cobriment del pati, ha de ser considerada com una solució de caràcter temporal, reversible i recuperable en el moment en què l'ús de l'edifici no requerisca les condicions d'un espai cobert. De la mateixa manera, es considera que ha de mantindre's la ventilació natural del pati, aspecte que es du a terme amb el tancament actual, perquè incorpora un sistema motoritzat que permet regular l'obertura lateral de les finestres de vidre que constituïxen els tancaments laterals de la coberta.
No obstant això, cal assenyalar per a pròximes intervencions o substitucions que sempre que els avanços de la tècnica ho permeten, a més d'utilitzar solucions reversibles i practicables la solució haurà de permetre l'obertura o el tancament total de l'espai cobert, segons ho requerisquen les necessitats. Quan la tècnica permeta aconseguir este equilibri, podrà combinar-se l'ús requerit en este espai amb la possibilitat de contemplar el pati, quan així es requerisca, sense una coberta artificial.
- La segona zona, en què s'inclou la sala arcuació de la segona planta, que dóna al carrer Cavallers (SA0400P2IS). Este espai admet, a més de la restauració i conservació dels seus elements, actuacions de reforma o adequació de l'espai, incloent-hi la compartimentació, sempre que la solució adoptada permeta la lectura unitària de l'espai a través del manteniment de la continuïtat dels sostres i buits dels paraments que donen a les façanes o al 'pati vell', i que estos elements no afecten els valors dels elements d'interés patrimonial assenyalats o la seua percepció.
La sala de la planta entresòl, l''arxiu vell'(SA1100ESIC) i la sala arcuació de la segona planta que dóna a la plaça Manises (SA0300P2IN), tenint en compte que han sigut transformats substancialment i que els elements interiors no es mantenen, excepte la disposició i les característiques de les obertures de finestra que donen a la façana exterior i al 'pati vell'. Les actuacions que es podrien realitzar admetrien l'adequació i modernització de les instal·lacions i la reforma i readequació de l'espai, i fins i tot la compartimentació, sense afectar els paraments que donen a les façanes exteriors i interiors i la percepció individual de les obertures que s'hi mantenen.
- La tercera zona, en què s'inclouen els espais de la planta semisoterrani. En estos espais són compatibles amb els valors d'estes sales totes les actuacions de reforma, adaptació i rehabilitació de l'espai i de les instal·lacions. S'ha de tindre en compte que cap d'estes actuacions ha d'afectar la composició i percepció de les obertures pertanyents a les façanes.
Cos ampliació
En el cos ampliació, respecte de les característiques o condicions que s'han de tindre en compte en les actuacions que es vulguen realitzar, distingirem dos zones:
La primera zona esta composta pels espais corresponents al vestíbul, l'escala de la torre nova i el pati nou (VE0400PBAW; BE0500PBAC; i PA0900ESAC) de la planta baixa i de la primera i segona plantes, com els vestíbuls d'accés a l'escala principal. Estos espais es consideren representants dels valors de l'actuació d'Albert. Les actuacions compatibles són de restauració i conservació i no admeten intervencions d'espai que suposen la compartimentació interior dels espais.
Respecte de la coberta del pati nou, es considera també una actuació de caràcter temporal que hauria d'eliminar-se en el moment en què l'ús de l'edifici no requerisca les condicions d'un espai cobert.
A la resta de les sales del cos ampliació, destinades des del seu origen a espais administratius, són compatibles les actuacions de conservació, restauració, reforma i realització de noves instal·lacions i actuacions de compartimentació dels espais, sempre que no afecten la percepció de les obertures de la façana i l'estructura principal dels murs de càrrega dels espais definits i que es mantinguen o es traslladen els elements ressenyats d'interés dins de la sala per a la conservar-los.
La planta semisoterrani de tota l'edificació ha sigut bastant transformada pel fet que es dedica majoritàriament a albergar instal·lacions de qualsevol tipus. En este cas els espais admeten totes les actuacions de reforma, adaptació i rehabilitació de l'espai i de les instal·lacions. S'ha de tindre en compte que cap d'estes actuacions haurà d'afectar la composició i percepció dels buits pertanyents a les façanes.»
Article 2. Els usos permesos són tots els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del Bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús s'ha de regir pel que disposen els articles 18 i. 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Entorn de protecció:
Article 3. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerix l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'ha d'emetre d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i per als aspectes no previstos en esta, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada. La present normativa ha de regir amb caràcter provisional fins que es revisen els plans especials vigents en este entorn, d'acord amb el que establix la disposició transitòria segona de la llei mencionada, i obtinguen validació patrimonial.
Totes les intervencions requerixen per al tràmit d'autorització la definició precisa de l'abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 4. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal sospesat, es podrà derivar la no-necessitat del tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.
En estos casos, l'Ajuntament haurà de comunicar a esta administració en el termini de deu dies la concessió de la llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article 5. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
Article 6. Criteris d'intervenció
Cal ajustar-se al que disposen els plans especials vigents per al dit entorn:
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior de la Seu Xerea, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993).
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Barri del Carme, l'aprovació definitiva del qual va ser el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991).
- Pla Especial de Protecció i Reforma Interior Mercat, amb aprovació definitiva de 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 i DOGV 13.4.1993).
Article 7. Els edificis tradicionals de l'entorn anteriors a 1940, per l'alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que el caracteritza, hauran de mantindre les façanes visibles des de la via pública, preservant-ne i restaurant-ne els caràcters originaris.
Article 8. En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resulta d'aplicació el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.
Règim de les pertinences i accessoris i dels béns mobles inventariats:
Art. 9. Les pertinences i accessoris indicats en l'apartat c del present annex, que compartixen la naturalesa jurídica de l'immoble, estan subjectes al règim que per als béns mobles d'interés cultural establix la secció tercera del capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.
Art. 10. Els béns mobles assenyalats en l'apartat d del present annex s'han d'inscriure en la secció tercera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, i s'han de regir pel que disposa la secció segona del capítol IV del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5674, del 07-01-2008 (2007/15523)

RESOLUCIÓN de 30 de noviembre de 2007, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de complementación de la declaración como Bien de Interés Cultural del Palau de la Generalitat a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio del Patrimonio Cultural Valenciano.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5674

Fecha DOGV
:   07-01-2008

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2007/15523

CVE


Fecha del documento
:   30-11-2007

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [protección del patrimonio](javascript:void(0))
    * [patrimonio arquitectónico](javascript:void(0))
    * [patrimonio cultural](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 30 de noviembre de 2007, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de complementación de la declaración como Bien de Interés Cultural del Palau de la Generalitat a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio del Patrimonio Cultural Valenciano. [2007/15523]
El Palau de la Generalitat fue declarado Monumento Histórico-Artístico por Decreto de 3 de junio de 1931 (Gaceta de Madrid 4.6.1931), pasando a tener la consideración y denominación de Bien de Interés Cultural en virtud de lo dispuesto en la disposición adicional primera de la Ley 16/1985, de 25 de junio, de Patrimonio Histórico Español.
Por su parte, la disposición adicional primera de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano considera Bienes de Interés Cultural integrantes del patrimonio cultural valenciano todos los bienes existentes en el territorio de la Comunitat Valenciana que a la entrada en vigor de la misma, ya hayan sido declarados como tales al amparo de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español. Y establece la facultad de la conselleria competente en materia de Cultura de complementar sus declaraciones a fin de adaptar su contenido a los requerimientos de la Ley.
Considerando lo que disponen los artículos 27 y 28 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, y visto el informe emitido por el Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental, esta Dirección General, en el ejercicio de las atribuciones que le confiere el Decreto 119/2007, de 27 de julio, del Consell, por el que se aprueba el Reglamento Orgánico y Funcional de la conselleria de Cultura y Deporte, resuelve:
Primero
Incoar expediente para la complementación de la declaración como Bien de Interés Cultural del Palau de la Generalitat a las determinaciones establecidas en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.
Los anexos que se adjuntan a la presente resolución, y que forman parte de la misma, delimitan literal y gráficamente el entorno de protección, establecen la normativa protectora del inmueble y de su entorno de protección y establecen la relación de las pertenencias y accesorios históricamente incorporados al inmueble con la adscripción en la sección en el inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano que mejor se acomoda a su naturaleza y valor cultural.
Segundo
Notificar esta resolución, en cumplimiento de lo preceptuado en el art. 27.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, al Ayuntamiento de Valencia y demás posibles interesados y hacerles saber que, de conformidad con lo que establecen los artículos 35 y 36 en relación con el 27.4 de la citada Ley, la realización de cualquier intervención, tanto en el monumento como en su entorno, deberá ser autorizada preceptivamente por esta Dirección General con carácter previo a su ejecución y al otorgamiento de licencia municipal, cuando esta resultare preceptiva.
Tercero
La presente incoación, de acuerdo con lo establecido en el art. 33 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determina la suspensión del otorgamiento de licencias municipales de parcelación, urbanización, construcción, demolición, actividad y demás actos de edificación y uso del suelo que afecten al inmueble y su entorno de protección, así como de dichas actuaciones cuando sean llevadas a cabo directamente por las entidades locales. Quedan igualmente suspendidos los efectos de las ya otorgadas, suspensión cuyos efectos, de conformidad con la limitación temporal contenida en el párrafo segundo del artículo 33 de la mencionada Ley, se resolverá tras la declaración. No obstante, esta Dirección General podrá autorizar las actuaciones mencionadas cuando considere que manifiestamente no perjudican los valores del bien, así como las obras que por causa mayor o interés general hubieran de realizarse inaplazablemente, según lo dispuesto en el párrafo primero del referido artículo.
Cuarto
Que, en cumplimiento de lo preceptuado en el art. 27.3 de la Ley se notifique la presente resolución al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva y al Registro de la Propiedad de Valencia con el mismo fin.
Quinto
Conforme a lo previsto en el artículo 86 de la Ley de Procedimiento Administrativo, y en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, abrir un período de información pública, a fin de que cuantas personas tengan interés puedan examinar el expediente durante el plazo de un mes a partir de la publicación de la presente resolución en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana. El expediente estará a disposición de los interesados en la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental, calle Colón, número 66, de Valencia.
Sexto
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.
Valencia, 30 de noviembre de 2007.- La directora general de Patrimonio Cultural Valenciano: Paz Olmos Peris.
ANEXO I
1. Denominación:
a) Principal: Palau de la Generalitat.
b) Secundarias: en la historia de Valencia el edificio ha sido sede de las siguientes instituciones, de las que ha tomado nombre:
- Casa de la Diputació del General del Regne de Valencia (1421-1705).
- Real Audiencia (1750-1923).
- Diputación Provincial (1923-1982).
2. Descripción:
(Basada principalmente en los textos de Salvador Aldana y en el Plan director del Palau).
a) Inmueble objeto de la declaración
Recayente a la Plaza de la Virgen se yergue airoso el torreón del Palacio de la Generalitat, sede desde finales del siglo XV de esta institución. Además de su simbolismo político, esta obra tardogótica con importantes intervenciones renacentistas, constituye uno de los mejores exponentes de la arquitectura civil valenciana del período foral, interviniendo en ella los principales maestros de su tiempo. Dada su complejidad, parece conveniente seguir un orden cronológico para la descripción del edificio. El siguiente texto tiene como base principalmente la obra El Palau de la Generalitat Valenciana, de Salvador Aldana y el Plan director del Palau de la Generalitat.
El edificio primitivo (1422-1480)
En el año 1418 los diputados de la Generalitat decidieron buscar un lugar fijo para realizar sus reuniones periódicas, con lo que en 1421 alquilarían al notario Jaume Desplà dos dependencias de una casa "alberch" en la actual calle Caballeros para usarlas como salas de reuniones y escribanía. El lugar escogido era propicio por ser bastante céntrico, muy próximo a la antigua Casa de la Ciudad y a la Catedral, sedes del poder temporal y espiritual, respectivamente. Al año siguiente, en 1422, se realizaría la compra de toda la vivienda. El edificio tenía unas dimensiones muy modestas, contando con las citadas salas de reuniones y escribanía, además de un estudio sobre el establo.
En esta época se llevan a cabo diferentes obras de adaptación y embellecimiento que no han llegado hasta nuestros días. En 1450 se ciega una puerta menor que existía junto a la principal en la Calle Caballeros y en 1456 se renueva la fachada posterior, recayente a la actual Plaza de Manises, con la apertura de una gran puerta y dos ventanas. Algunos años más tarde, en 1476, se construiría un porche sobre la cubierta plana, con un potente voladizo a imitación del de la cercana Casa de la Ciudad.
Primeras intervenciones importantes (1481-1511)
En el año 1481 se puso en venta la casa contigua a la sede de la Generalitat y los diputados decidieron adquirirla para poder ampliar el edificio. Las obras de acondicionamiento fueron llevadas a cabo por el «obrer de vila» Francesc Martínez «Biulaygua», quien había sido también autor de algunas de las obras realizadas anteriormente. Además del trabajo de albañilería, se realiza una importantísima obra de cantería a cargo de Pere Compte y Joan Yvarra, quienes en la misma fecha habían contratado la obra de la Lonja. Su actuación se concretaría en una escalera de piedra, actualmente perdida, y en la realización de las fachadas exteriores del edificio. Su distribución en aquella época era la siguiente: vestíbulo a la calle Caballeros, con establos a la izquierda y pajar a la derecha. Sobre los establos estaba la escribanía, en un entresuelo, al que se accedía desde una escalerilla, junto a un archivo. En el piso principal estaban la sala de reuniones y una saleta, a las que se accedía por la escalera de piedra antes comentada. Junto a esta última se construyó una capilla de planta cuadrada y cubierta con una bóveda de nueve claves, como la de la Lonja, cuya única ventana daba a un estrecho callejón. El retablo se contrataría, en 1483, con el pintor Pere Cabanes.
En 1494 se incorpora a la obra el experimentado cantero Joan Corbera, que en esta época realizaría la portada de piedra del estudio o escribanía y, en 1504 la de su archivo con arcos mixtilíneos de influencia castellana. También sería el autor de los escudos de la sala recayentes a la calle Caballeros. Respecto a los maestros albañiles de esta primera etapa cabe citar, además de Francesc Martínez, a Miquel Ruvio, sustituido en 1502 por Joan Mançano. También es importante la intervención de los pintores Simón de Gurrea y García de Carcastillo, quienes decoraron el techo del archivo con figuras «vulgarment dites del romà».
La gran renovación (1511-1515)
La distribución interna del edificio primitivo, que aprovechaba las dependencias de las antiguas viviendas más o menos adaptadas, cambiaría totalmente a partir de 1511. Estas obras serían llevadas a cabo por el maestro cantero Joan Corbera, al maestro albañil Joan Mançano y a Alegret como carpintero, sustituido al poco tiempo por Joan de Bas.
La intervención consistiría en desmantelar el antiguo y heterogéneo patio, fruto de unir los espacios libres de dos viviendas, para dar lugar al actual. Se desmontaron los cinco arcos de piedra y la escalera realizada por Pere Compte, siendo vendidos posteriormente. En su lugar se construirían los dos amplios arcos y la bella escalera que todavía se conservan en su lugar. También se pensaba ampliar la puerta de la Plaza de Manises para darle una anchura igual a la de la Calle Caballeros y añadir sobre las fachadas un «apitrador ab murons». También se abrirían nuevas ventanas y se realizarían las nuevas estancias, de las que se conserva buena parte. En la Calle Caballeros se construyó la gran sala y la capilla, mientras que a la Plaza de Manises recaían tres estancias en el piso principal, más otras menores en los estudios y planta baja. De esta época es la cubierta con casetones del llamado estudio dorado, comenzada por Joan Bas y terminada, a su muerte, por Jordi Llobet. Joan Corbera daría trazas para las dos portadas de este estudio, quedando la obra escultórica a cargo de Jaume Vicent. La capilla, actualmente desaparecida, respondía a los cánones de la arquitectura renacentista, interviniendo en su decoración el escultor Lluís Monyós a partir de 1514.
Obra de la Torre y otras intervenciones (1516-1600)
A finales de 1513 se puso a la venta otro edificio situado entre el palacio de la Generalitat y el callejón que separaba la Casa de la Ciudad. Algunos años más tarde se adquirió otra casa contigua, que completaba el espacio hoy en día ocupado por el torreón. Las obras comienzan a cargo de Joan Corbera y Joan Mançano, con la colaboración de escultores como Jordi Llobet y Lluís Monyós y doradores como Pere Bustamant y Martí Eiximenis. Se levantó la planta baja y los dos estudios del entresuelo, conocidos posteriormente como «sala gran daurada» y «sala xica daurada», que se cubrieron antes de 1520. El conflicto de las Germanías (1520-1524) marcará un período de inactividad en las obras, que no se reanudarían hasta 1533. A partir de esta fecha se hará cargo de las obras el sacerdote y maestro constructor mossén Joan Baptista Corbera, hijo de Joan Corbera. Las obras de albañilería correrán por cuenta de Joan Navarro, realizándose además la decoración de los artesonados de los dos estudios, excelente labor de talla dirigida por el carpintero oriolano Genís Llinares.
Sobre los dos estudios se seguiría construyendo la «Sala Nova», para la que mossén Corbera realizaría siete ventanas en 1538 enmarcadas por una moldura perimetral y rematadas por frontones avenerados, similares a los del patio del palacio del Embajador Vich. Sobre éstas se construirían otras tantas ventanas menores, de forma cuadrada y con una decoración plenamente renacentista, influidas por el tratado de Serlio. A finales de 1540 se encarga a Genís Llinares la realización de la techumbre de esta gran sala, con un corredor o galería perimetral que evoca el Salón del Trono del palacio de los Reyes Católicos en la Aljafería de Zaragoza. La presencia destacada de columnas en forma de candelabro delata la influencia del tratado de Diego de Sagredo, publicado en 1526, además de la tradición escultórica del primer renacimiento castellano. A la muerte de Llinares en 1543 serían sus hijos, Pere y Martí Llinares Blasco, quienes se harían cargo de continuar la obra, finalizándola, entre 1562 y 1565, el también carpintero y escultor Gaspar Gregori. A los miembros de la familia Llinares y a Gregori se atribuye la rica decoración de talla y los plafones de madera con escenas que se reparten por toda la cubierta. Sobre la "Sala Nova" se construyó un porche y una cubierta plana con antepecho, que se desmontaría algunos años después, siendo el maestro encargado de las obras Joan Vergara.
En 1568 se realizarían los importantes zócalos y el pavimento con cerámica de Manises, elaborada por Joan Elies según diseños de «Joannes lo pintor», seguramente Juan de Juanes. En 1572 se contrataría al maestro Hernando de Santiago, recién llegado a la ciudad y conocedor de los nuevos modelos que se estaban introduciendo en las manufacturas sevillanas. Después de 1575 sería Juan de Villalba, procedente de Talavera, quien continuara la realización de decoración cerámica para el edificio.
En el año 1574 se decide encargar a stall la finalización de las obras del torreón, puesto que se está alargando demasiado, nombrándo al maestro carpintero Gaspar Gregori «architector», encargado de dirigir y gestionar las obras que se están realizando en el edificio. Gregori será autor de las trazas y de los moldes, contando con el asesoramiento técnico del cantero Miquel Porcar, quien ejecutaría materialmente la obra con su cuadrilla. El remate de la torre, de carácter netamente renacentista, está inspirado en las láminas del tratado de Serlio y presenta un nuevo cuerpo de ventanas cuadradas, cornisa, ático y balaustrada clásica rematada con bolas y pináculos. Se añadió también un balcón de hierro perimetral sobre la cornisa que queda bajo el ático, realizado por Joan Armaholea y Josep Monseu, así como otro mucho más elaborado, ejecutado por Baptista Cerdà, para la «Sala Nova» en la esquina de la Calle Caballeros.
Algunos años después los escultores Joan Marià y Baptista April realizaron la portada que comunicaba la «capilla» y «Sala Nova» (1590), siguiendo las trazas proporcionadas en 1584 por Pere de Gorssari, aunque introdujeron algunas modificaciones basadas en el tratado de Vignola en la cara recayente a la «Sala Nova». El mismo año se decidirá decorar con pinturas las paredes de esta sala, llegando un año más tarde al acuerdo de representar los retratos de los diputados, labor que desempeñaría el pintor Joan de Sarinyena. Al año siguiente decidieron incorporar los retratos de los componentes de los tres estamentos, eclesiástico, real y militar, obras que se encargarían a los pintores Vicent Requena, Joan de Sarinyena y Francesc Poço, respectivamente. Estas pinturas sufrirían a lo largo de los siglos múltiples retoques a causa de los problemas de humedad y deterioros varios. Unos años más tarde se encargó un cuadro de la Virgen, que concluyó el pintor Bernadí Çamora en 1638, enmarcado por Josep Pedrós. La puerta de la Sala sería realizada por Gregori en 1593.
Parece que en 1592 se decidió comprar la otra casa colindante al palacio, en el lado de San Esteban, pero finalmente no se llegó a ningún acuerdo. Se desconoce también cómo se habría resuelto la ampliación del edificio. A este respecto algunos autores propondrían la hipótesis de la segunda torre, que se construiría en el siglo XX y que guardaría una relación evidente con el edificio contiguo de la Casa de la Ciudad. Otros, como Salvador Aldana, consideran que simplemente se hubiera prolongado el cuerpo de menor altura.
La última época (1600-1700)
A principios de siglo se realizaría un nuevo retablo para la capilla, sustituyendo al antiguo de Pere Cabanes. El autor de las pinturas fue nuevamente Joan de Sarinyena, mientras que la escultura del marco corrió a cargo del carpintero Jaume Fontestat. También se realizarán obras menores de mantenimiento y acondicionamiento, como la intervención en los dos estudios dorados para su uso como prisión de caballeros, en 1611. En el año 1655 se construiría una sacristía para la capilla, aprovechando para ello parte de la cocina de la casa del escribano, así como un gran cancel y nuevas puertas acordes con la "Sala Nova", realizados por el carpintero Joan Cassanya a partir de dibujos de Llorenç Pareja y Gregori German. Finalmente, en 1656 se construiría una nueva portada en la fachada de la Calle Caballeros, según diseño del pintor Jeroni Espinosa, inspirado en la sacristía del Colegio del Corpus Christi. Los canteros Josep Escrivá y Esteve Girardo se encargarían del trabajo, usando piedra negra de las Alcublas, mármol blanco de la Valldigna y piedra de Ribarroja. También se realizaron nuevas hojas de madera para las puertas y se alargó el balcón de la esquina. En 1690 se decidirá sustituir la portada gótica de la Plaza de Manises por otra similar a la de la Calle Caballeros.
En 1718 se produce la abolición definitiva de la institución de la Generalitat y en 1750 se decide el traslado de la Audiencia al Palau de la Generalitat y con tal motivo se realiza una reforma para adecuarla al uso, el maestro de obras fue Vicente Clemente. La reforma consistió principalmente en compartimentar las salas de la planta principal, incluida la sala nova y construir un balcón o galería recayente al patio de la sala de la capella.
En 1830 el arquitecto contratado por la Audiencia, Franco Calatayud, informa que una parte del edificio presenta un estado ruinoso y que el peligro es inminente. Entre las obras que se realizaron destacan:
- Rebaje de los porches del piso último.
- Se realizan nuevas compartimentaciones con tabiques de las diversas salas.
- Se forma una escalera entre el entresuelo y la antesala de las Salas del Crimen y Civiles.
- Se enluce la fachada principal y se ponen balcones.
- Escalera para subir al último piso sobre la principal.
- En el piso principal, antesala de la Capilla se colocan tres balcones grandes de hierro y cuatro puertas con ventanas nuevas.
- En el piso segundo que recae a la calle Caballeros se deben colocar cuatro balcones y en la parte de la plaza de Manises tres balcones. En el patio, dos antepechos de hierro con dos puertas ventanas.
En 1871 el Presidente de la Audiencia solicita a la Diputación su cooperación para la reparación y restauración de la sala nova, desconociéndose si esta obra fue llevada a cabo.
A partir de esta fecha se van realizando obras de mantenimiento y reparación dirigidas por los arquitectos provinciales.
A partir de la segunda década del siglo XX, la Audiencia prepara su traslado a la Antigua Aduana, actual Palacio de Justicia y la Diputación ubicada en el Palacio del Temple, se traslada al Palau de la Generalitat. A partir de este momento se ocupa de las obras el arquitecto Vicente Rodríguez, que consistirán en recuperar el edificio original, eliminando las transformaciones realizadas en etapas anteriores y consolidar la estructura del edificio.
A partir del 1941 se redacta el anteproyecto de restauración y ampliación del Palau por el arquitecto de la Diputación Luis Albert. Las obras suponen la ampliación del cuerpo central y la creación de una nueva torre que remata el lado oeste del volumen. Se propone la creación en parte de su crujía central de un patio descubierto. Se crea un acceso nuevo desde la plaza de Manises. Los elementos arquitectónicos de la ampliación fueron "al estilo" de los originales existentes en la parte antigua: escaleras de piedra, portadas de piedra tallada, carpintería de madera, artesonados y alfarjes no estructurales, aplacado de piedra y panelado de madera en las paredes. Las obras fueron concluidas en 1953.
A partir de 1982, cuando el edificio pasa a ser sede de la Presidencia de la Generalitat Valenciana, el arquitecto Alberto Peñín realiza el proyecto de acondicionamiento del edificio para las nuevas dependencias. Las actuaciones de este periodo con repercusión en el exterior del edificio suponen la cubrición de los dos patios, la creación de escaleras de emergencia y paso y la instalación de un nuevo ascensor. En los años que restan del siglo XX, principios del siglo XXI se procede a la realización de diversas intervenciones de rehabilitación y restauración del edificio.
b) Partes integrantes:
El conjunto del edificio, conformado con las sucesivas ampliaciones, en las que destacan las fachadas, las torres y los patios interiores y los salones.
Asimismo, son partes integrantes del inmueble lo siguientes elementos:
Cerámica:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0408: Azulejo. Representando zarcillos simetrizados, acantos diagonales, bandas de cuarto de círculo y mixtilíneas amarillas, fondos azules y naranjas. Atribuido a taller valenciano. S.XVI. 1574.
- Hay dos piezas. La misma tipología esta presente en los paneles cerámicos que flanquean el de Sant Jordi en la Sala Nova.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0409: Azulejo. Representando zarcillos, acantos diagonales muy estilizados, bandas planas blancas. Atribuido a taller valenciano. S.XVI. 1574.
- Hay dos piezas. La misma tipología esta presente en los paneles cerámicos de la Sala Nova.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0410: Azulejo. Representando zarcillo simetrizados, acantos diagonales, bandas de cuarto de círculo con perlarios. Atribuido a taller valenciano. S.XVI. 1574.
- Hay dos piezas. La misma tipología esta presente en los paneles cerámicos que flanquean el de Sant Jordi en la Sala Nova.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0411: Azulejo. Representando lacería inspirada en modelos italianos de arabesco manierista, rosetas cuarteadas, acantos estilizados y bandas planas. Atribuido a taller talaverano. S.XVI. 1574.
- Hay dos piezas. La misma tipología esta presente en los paneles de la Sala Nova.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0412: Azulejo. Representando banda ancha diagonal que configura una red octogonal, acantos y zarcillos. Atribuido a taller valenciano. S.XVI. 1574.
- Hay una pieza. La misma tipología esta presente en los paneles cerámicos de la Sala Nova.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0413: Azulejo. Representando zarcillo blancos simetrizados. Atribuido a taller valenciano. S.XVI. 1574.
- Hay una pieza. La misma tipología esta presente en los paneles cerámicos de la Sala Nova.
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0414: Azulejo. Representando azulejo "de mitadad" azul y morado con cuadro blanco en ángulo. Anónimo valenciano. S.XVI.
- Hay un total de 56 piezas. (En la quinta planta, ampliación, lado norte, altillo.)
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0415: Azulejo. Representando acantos diagonales en azul. Anónimo talaverano. S.XVI. 1574.
- Hay una pieza. (En la quinta planta, ampliación, lado norte, altillo.)
9. Nº Ident. 46.15.250-078-0416: Azulejo. Representando cuadro central con lacería en los ángulos barnizados en azul y blanco. Anónimo valenciano. S.XVI.
- Hay un total de 26 piezas. En el pavimento de las habitaciones del escribano, situadas en la primera planta, cuerpo inicial, lado norte. Martínez Aloy distinguió algunas dispuestas allí para reemplazar pérdidas de las originales y seguramente procedentes de habitaciones contiguas.
10. Nº Ident. 46.15.250-078-0417: Azulejo. Representando roseta geométrica en el centro con zarcillos estilizados en los ángulos, barnizado en azul sobre fondo blanco. Atribuido a taller valenciano. S.XVI-XVII.
- Hay un total de 110 piezas. Originalmente se emplazaban en el pavimento de las habitaciones del escribano, situadas en la primera planta, cuerpo inicial, lado norte. También se emplazan en el sotobalcón de la torre vella, primera planta, lado recayente a la fachada sur.
11. Nº Ident. 46.15.250-078-0418: Azulejo. Representando motivos geométricos "de creueta" barnizado en azul y blanco. Anónimo valenciano. S.XV-XVI
- Hay una pieza. (En la quinta planta, ampliación, lado norte, altillo)
12. Nº Ident. 46.15.250-078-0420: Azulejo. Representando banda ancha diagonal mixtilínea, ramo con flor, granada, pera, uvas, tulipanes. Atribuido a taller valenciano. S.XVIII. 1750-1760.
Carpintería:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0227: Puerta. Puerta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0228: Puerta. Puerta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0229: Puerta. Puerta. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0230: Ventana. Ventana. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0231: Ventana. Ventana. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0232: Ventana. Ventana. Pere Linares Blasco. S.XVI. 1549-1552.
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0234: Puerta. Puerta. Anónimo. S.XVI.
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0383: Puerta. Puerta. Gaspar Gregori. S.XVI. Hacia 1579.
Escalera:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0059.00: Escultura en relieve. Conjunto de escultura en relieve. Joan Corbera. S.XVI. 1511.
Escultura:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0237.02: Escultura en alto-relieve. Representando macero del Palau de la Generalitat. Anónimo. S.XVI.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0237.03: Escultura en alto-relieve. Representando macero del Palau de la Generalitat. Anónimo. S.XVI.
Rejería:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0237.01: Cancel. Cancel. Anónimo. S.XVI.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0493: Barandilla. Barandilla. Baptiste Cerdà, Gaspar Gregori. S.XVI. 1580-1585.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0502: Barandilla. Barandilla. Gaspar Gregori, Joan Armaholea, Josep Monseu. S.XVI. 1580-1581.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0506: Barandilla. Barandilla. Ferrando Armaholea, Lluís Mata. S.XVI. 1577.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0511: Pozo. Pozo. Luis Albert Ballesteros. S.XX. 1940-1952.
Portadas:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0190.00: Elemento arquitectónico, portada. Portada. Anónimo. S.XVI. Hacia 1537.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0219.00: Elemento arquitectónico, portada. Portada. Anónimo. S.XVI. Hacia 1537.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0258.00: Elemento arquitectónico, portada. Portada. Joan Maria abril, Baptista abril, Pere de Grossari, Joan Sarinyena. S.XVI. 1591-1592 / S.XVII. 1638.
Artesonados:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0029.00: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Genís Linares, Joan Cardona, Joan de Joanes, Lluìs Mata, Gaspar Requena, Lucas Bolainos . S.XVI.1534-1535 / S.XVI. 1575.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0038.00: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Lluís Mata. S.XVI. 1537-1542 / S. XVI. 1580.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0069: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Jordi Llobet. S.XVI. 1513-1515.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0081: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Anónimo. S.XV-XVI.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0115: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Anónimo. S.XVI.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0175: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Anónimo. S.XVI.
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0197.00: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Anónimo. S.XV-XVI.
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0210.00: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Genís Linares, Pere Linares Blasco, Martí Linares Blasco, Gaspar Gregori. S.XVI. 1540-1566.
9. Nº Ident. 46.15.250-078-0244: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Luís Albert Ballesteros. S.XX. 1937.
10. Nº Ident. 46.15.250-078-0312: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Anónimo. S.XVI.
11. Nº Ident. 46.15.250-078-0377: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Gaspar Gregori. S.XVI. Hacia 1571 / S.XXI.
12. Nº Ident. 46.15.250-078-0424: Elemento arquitectónico, artesonado. Artesonado. Anónimo. S.XIX.
13. Nº Ident. 46.15.250-078-0507: Cubierta. Cubierta de madera a cuatro aguas. Gaspar Gregori. S.XVI. Hacia 1580.
14. Nº Ident. 46.15.250-078-0508: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Joan Bas. S.XVI. 1511.
15. Nº Ident. 46.15.250-078-0509: Elemento arquitectónico, alfarje. Alfarje. Anónimo. S.XVI. Hacia 1511.
Escribanía:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0384: Escribanía. Escribanía y balaustrada. Gaspar Gregori. S.XVI. 1579-1587.
Pila de agua bendita:
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0220: Pila de agua bendita. Pila de agua bendita. Anónimo. S.XVI-XVII.
c) Pertenencias y accesorios que comparten la condición de Bien de Interés Cultural del Inmueble:
La selección de pertenencias y accesorios que a continuación se enumera, se ha elaborado atendiendo a criterios de:
a) Calidad artística y autenticidad
b) Vinculación histórica con el edificio.
Para la selección de las piezas se han consultado documentos históricos relacionados con el Palau de la Generalitat y sus diferentes usos.
Pintura
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0235.00: Pintura mural. Pintura mural del Salón de Cortes. Francesco Pozzo, Joan Sarinyena, Lluís Mata, Vicent Mestre, Vicent Requena el Joven. S.XVI. 1592-1593.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0242.00: Retablo con pintura. Retablo. Joan Sarinyena, Jaume Fontestat. S.XVII. 1606-1607.
Propiedad de la Diputación Provincial de Valencia
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0030: Pintura cuadro. Un crucificado. Joaquín Sorolla Bastida. S.XIX. 1889.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0178: Pintura cuadro. Representando crucificado. Francisco Ribalta. S.XVII.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0269: Pintura cuadro. Representando Felipe V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0274: Pintura cuadro. Jaime I el Conquistador. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0275: Pintura cuadro. Pedro I de Valencia y III de Aragón el magno. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0276: Pintura cuadro. Alfonso I de Valencia y III de Aragón el liberal. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
9. Nº Ident. 46.15.250-078-0277: Pintura cuadro. Jaime II el Justo. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
10. Nº Ident. 46.15.250-078-0278: Pintura cuadro. Alfonso II de Valencia y IV de Aragón. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
11. Nº Ident. 46.15.250-078-0279: Pintura cuadro. Pedro II de Valencia y IV de Aragón. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
12. Nº Ident. 46.15.250-078-0280: Pintura cuadro. Juan I. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
13. Nº Ident. 46.15.250-078-0281: Pintura cuadro. Martín el Pío. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
14. Nº Ident. 46.15.250-078-0282: Pintura cuadro. Fernando I el Honesto. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
15. Nº Ident. 46.15.250-078-0283: Pintura cuadro. Alfonso III de Valencia y V de Aragón, el Magnánimo. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
16. Nº Ident. 46.15.250-078-0284: Pintura cuadro. Juan II, el Cristiano. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
17. Nº Ident. 46.15.250-078-0285: Pintura cuadro. Fernando II. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
18. Nº Ident. 46.15.250-078-0286: Pintura cuadro. Emperador Carlos V. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
19. Nº Ident. 46.15.250-078-0287: Pintura cuadro. Felipe II el Prudente. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
20. Nº Ident. 46.15.250-078-0288: Pintura cuadro. Felipe III. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
21. Nº Ident. 46.15.250-078-0289: Pintura cuadro. Felipe IV. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
22. Nº Ident. 46.15.250-078-0290: Pintura cuadro. Carlos II de España. Pau Pontons. S.XVII-XVIII.
Mobiliario
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0516: Frailero. Pareja de fraileros. Anónimo. S.XVI-XVII.
Textil
Propiedad de Diputación Provincial de Valencia
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0159: Tapiz. Representando caballero y sirviente con damas a caballo. Anónimo. S.XVII.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0160: Tapiz. Representando caballeros. Anónimo. S.XVII.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0259: Frontal de altar. Frontal de altar. Felipe de la Torre, Silvestre de la Torre, Nicolás de la Torre, Pedro Gutiérrez. S.XVI. 1571-1577.
d) Bienes muebles a inscribir en la Sección Tercera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.
Pintura
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0322.00: Pintura mural. Conjunto pintura mural. José Vento Ruiz. S.XX. 1951.
Propiedad de la Diputación Provincial de Valencia
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0019: Pintura cuadro. San Vicente Teólogo. José Segrelles Albert. S.XX. 1950.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0025.01: Pintura cuadro. El último día de Sagunto. Francisco Domingo Marqués. S.XX. 1869.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0026: Pintura cuadro. El Tribunal de las Aguas de Valencia, 1808. Bernardo Ferrándiz Badenes. S.XIX. 1865.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0074: Pintura cuadro. Fray Juan Gilabert Jofré amparando a un loco perseguido por los muchachos. Joaquín Sorolla Bastida. S.XIX. 1887.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0075: Pintura cuadro. La herida de Don Jaime de Valencia. Salvador Martínez Cubells. S.XIX. 1868.
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0097: Dibujo. El Palleter declarando la guerra a Napoleón. Joaquín Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0098: Pintura cuadro. Alfareros. Manuel Gimeno Granell. S.XX.
9. Nº Ident. 46.15.250-078-0111: Pintura cuadro. Representando niño acampado. José Mongrell Torrent. S.XIX-XX.
10. Nº Ident. 46.15.250-078-0136: Pintura cuadro. Jóven. Aurora Valero Cuenca. S.XX. Hacia 1964.
11. Nº Ident. 46.15.250-078-00151: Pintura cuadro. La hermandad. J. Genovés Candel. S.XX.
12. Nº Ident. 46.15.250-078-0161: Pintura cuadro. Representando valenciana con peineta y mantilla. José Mongrell Torrent. S.XIX. 1894.
13. Nº Ident. 46.15.250-078-0169.01: Pintura cuadro. Pescadoras valencianas. Joaquín Sorolla Bastida. S.XX. 1903.
14. Nº Ident. 46.15.250-078-0176: Pintura cuadro. Desembarco de Francisco I, Rey de Francia, en el muelle de Valencia hecho prisionero en la Batalla de Pavía. Ignacio Pinazo Carmarlench. S.XIX. 1876.
15. Nº Ident. 46.15.250-078-0177: Pintura cuadro. El Palleter declarando la guerra a Napoleón. Joaquín Sorolla Bastida. S.XIX. 1884.
16. Nº Ident. 46.15.250-078-0206.01: Pintura cuadro. Representando Isabel II adolescente. Anónimo S.XIX.
17. Nº Ident. 46.15.250-078-0207.01: Pintura cuadro. Isabel II niña. Anónimo. S.XIX.
18. Nº Ident. 46.15.250-078-0208: Pintura cuadro. Representando Rey Juan Carlos I. Luis Arcas Brauner. S.XX. 1976.
19. Nº Ident. 46.15.250-078-0261: Pintura cuadro. Representando Alfonso XIII. José Mongrell Torrent. S.XX. 1926.
20. Nº Ident. 46.15.250-078-0262: Pintura cuadro. Amadeo I. Anónimo. S.XIX.
21. Nº Ident. 46.15.250-078-0263: Pintura cuadro. Isabel II. Anónimo. S.XIX.
22. Nº Ident. 46.15.250-078-0264: Pintura cuadro. Fernando VII. Anónimo. S.XIX.
23. Nº Ident. 46.15.250-078-0265: Pintura cuadro. Maria Cristina reina regente. Anónimo. S.XIX.
24. Nº Ident. 46.15.250-078-0266: Pintura cuadro. Alfonso XII. Anónimo. S.XX.
25. Nº Ident. 46.15.250-078-0267: Pintura cuadro. Carlos IV. Anónimo. S.XVIII-XIX.
26. Nº Ident. 46.15.250-078-0268: Pintura cuadro. Representando Archiduque Carlos de Austria. Anónimo. S.XVII.
27. Nº Ident. 46.15.250-078-0270: Pintura cuadro. Carlos III. Anónimo. S.XVIII.
28. Nº Ident. 46.15.250-078-0272: Pintura cuadro. Fernando VI. Anónimo. S.XVIII.
29. Nº Ident. 46.15.250-078-0307: Pintura cuadro. Corral de casa rica. Amadeo Roca Gisbert. S.XX.
30. Nº Ident. 46.15.250-078-0308.01: Pintura cuadro. Retrato de Dama. Agustín Esteve y Marqués. S.XIX. 1806.
31. Nº Ident. 46.15.250-078-0319: Pintura cuadro. Representando monarca. Anónimo. S.XVII
32. Nº Ident. 46.15.250-078-0320: Pintura cuadro. Representando reina. Anónimo. S.XVII.
33. Nº Ident. 46.15.250-078-0339: Pintura cuadro. Composición. Juan Castañer Payá. S.XX. 1974.
34. Nº Ident. 46.15.250-078-0340: Pintura cuadro. Estudio para un retrato del escultor Rafale Pi. Custodio Marco Semper. S.XX. 1952.
35. Nº Ident. 46.15.250-078-0341: Pintura cuadro. Desnudo femenino. Francisco Javier Sebastiá Mares. S.XX. 1961.
36. Nº Ident. 46.15.250-078-0349: Pintura cuadro. Arlequín. Andrés Cillero. S.XX. 1960.
37. Nº Ident. 46.15.250-078-0356: Pintura cuadro. Procesión del Santísimo. Manuel Gimeno Granell. S.XX. Hacia 1960.
38. Nº Ident. 46.15.250-078-0357: Pintura cuadro. La disputa del Sacramento. Enrique Navas Escuriet. S.XX. 1909.
39. Nº Ident. 46.15.250-078-0361: Pintura cuadro. Academia del natural. Salvador Eladio Machancoses. S.XX. 1966.
40. Nº Ident. 46.15.250-078-0363: Pintura cuadro. Retrato de aristócrata. Agustín Esteve Marqués. S.XIX. 1806.
41. Nº Ident. 46.15.250-078-0364: Pintura cuadro. Representando Carlos III. Anónimo. S.XVIII-XIX.
42. Nº Ident. 46.15.250-078-0390: Pintura cuadro. Después del baño. Juan Castañer Payá. S.XX. 1971.
43. Nº Ident. 46.15.250-078-0391: Pintura cuadro. Representando paisaje. Juan Bautista Porcar Ripollés. S.XX.
44. Nº Ident. 46.15.250-078-0407: Pintura tabla. Segovianas. Juan Genovés Candell. S.XX. 1951.
45. Nº Ident. 46.15.250-078-0426: Pintura cuadro. Lectura del drama. Custodio Marco Semper. S.XX. 1952.
46. Nº Ident. 46.15.250-078-0429: Pintura cuadro. Alfarero. Enrique Ginesta. S.XX. 1922.
47. Nº Ident. 46.15.250-078-0430: Pintura cuadro. El luchador romano. José Espert Arcos. S.XX. 1928.
48. Nº Ident. 46.15.250-078-0431: Pintura tabla. Carmen. Francisco Javier Sebastián. S.XX. 1962.
49. Nº Ident. 46.15.250-078-0434: Pintura cuadro. Tierras de Cuenca. José Ricos Soriano. S.XX. 1962.
50. Nº Ident. 46.15.250-078-0437: Pintura cuadro. Estudio para un San Jerónimo. Ricardo Zamorano Molina. S.XX. 1949.
51. Nº Ident. 46.15.250-078-0440: Pintura cuadro. Vieja sentada. Felipe Ballester Manuel. S.XX. 1952.
52. Nº Ident. 46.15.250-078-0441: Pintura cuadro. Los tamarindos del jardín de Kika Gurahuer. Amadeo Roca Gisbert. S.XX. 1980.
53. Nº Ident. 46.15.250-078-0445: Pintura cuadro. Pescador napolitano tocando la mandolina. José María Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1874.
54. Nº Ident. 46.15.250-078-0448: Pintura cuadro. El luchador romano. Juan Borrás Casanova. S.XX. 1928.
55. Nº Ident. 46.15.250-078-0452: Pintura cuadro. Un recuerdo del Rey Don Jaime. José María Fenollera Ibáñez. S.XIX. 1876.
Propiedad del Ministerio de Cultura
56. Nº Ident. 46.15.250-078-0520: Pintura tabla. San Miguel. Atribuido a Fernando Llanos o discípulo del círculo de los Hernandos. S.XVI.
Escultura:
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0027: Escultura de bulto redondo. Representando Rey Juan Carlos I. Nassio Bayarri. S.XX.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0051: Escultura de bulto redondo y en relieve (Chimenea). Mariano Benlliure Gil y Mas Riera & Campins. S.XX. 1899-1901.
Mobiliario
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0052: Arcón. Arcón. Anónimo. S.XIX.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0076: Arca. Arca de novia. Anónimo. S.XVII.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0077: Cómoda. Cómoda. Anónimo. S.XVIII-XIX.
4. Nº Ident. 46.15.250-078-0184: Escritorio. Escritorio. Anónimo. S.XVII.
5. Nº Ident. 46.15.250-078-0187: Arcón. Arcón. Anónimo. S.XVII.
6. Nº Ident. 46.15.250-078-0204: Arcón. Arcón. Anónimo. S.XVII-XVIII
7. Nº Ident. 46.15.250-078-0251: Escritorio. Escritorio. Anónimo. S.XVII.
8. Nº Ident. 46.15.250-078-0253: Arca. Arca de novia. Anónimo. S.XIX.
9. Nº Ident. 46.15.250-078-0254: Cómoda. Cómoda. Anónimo. S.XVII.
10. Nº Ident. 46.15.250-078-0517: Frailero. Frailero con escudo de armas de la Corona de Aragón. Anónimo. S.XVI-XVII.
11. Nº Ident. 46.15.250-078-0518: Sillones. Pareja de sillones estilo regencia. Anónimo. S.XIX
12. Nº Ident. 46.15.250-078-0519: Mesa. Mesa de bufete tipo lenteja. Anónimo. S.XVI-XVII.
Propiedad de la Diputación Provincial de Valencia
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0162: Papelera. Papelera. Anónimo. S.XVII.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0248: Escritorio. Escritorio. Anónimo. S.XVII.
Relojería:
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0022: Reloj de pie. Reloj de pie. Thomas Cartwrigt. S.XVIII-XIX.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0180: Reloj de sobremesa. Reloj de sobremesa. L.T.Oudín. S.XIX.
3. Nº Ident. 46.15.250-078-0181.00 / 0181.01 / 0181.02 / 0181.03: Conjunto de reloj y candelabros. Relingo hermanos y Anónimo francés. S.XIX.
Textil
Propiedad de la Generalitat Valenciana
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0240: Textil. Textil con franjas rojas y amarillas que simbolizan el escudo de Valencia. Anónimo. S.XIX.
2. Nº Ident. 46.15.250-078-0513: Estandarte. Representando escudo de España y de la provincia de Valencia. Anónimo. S.XIX. Hacia 1833.
Propiedad de la Diputación Provincial de Valencia
1. Nº Ident. 46.15.250-078-0514: Tapiz. Representando escena mitológica. Anónimo. S.XX.
e) Delimitación del entorno afectado:
Justificación de la Delimitación Propuesta:
El Palau se encuentra inmerso en el ámbito del Conjunto Histórico de la Ciudad de Valencia, declarada Bien de Interés Cultural por Decreto 57/1993 de 3 de mayo de 1993 (DOGV 10.5.1993 y BOE 7.9.1993) con número de registro en el Inventario del Ministerio de Cultura R-I-53-0000337 y en el ámbito del Plan Especial de Protección y Reforma Interior de la Seu Xerea aprobado definitivamente por acuerdo plenario del Ayuntamiento de Valencia el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993). El entorno inmediato del Palau se encuentra en los ámbitos del Plan Especial de Protección y Reforma Interior Barrio del Carmen, cuya aprobación definitiva fue el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991), y del Plan Especial de Protección y Reforma Interior Mercat, con aprobación definitiva de 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 y DOGV 13.4.1993).
El Plan General de Valencia establece un entorno de protección conjunto para varios monumentos: la iglesia Catedral de Santa María, la Real Basílica de la Virgen, el Palau de la Generalitat, el Palacio de la Batlia, el Palacio del Marqués de la Scala, el Almudín, el Palacio del Berbedel, la iglesia parroquial de San Esteban, Palacio de los Escrivá, Casa Vestuario y Torre de San Bartolomé.
De este entorno se concreta el correspondiente al Palau de la Generalitat según los siguientes criterios establecidos en la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana, Patrimonio Cultural Valenciano para los entornos de protección en ámbitos urbanos:
- Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el bien, y en las que cualquier intervención que se realice pueda afectarlo visual o físicamente.
- Parcelas recayentes al mismo espacio público que el bien y que consituyen el entorno visual y ambiental inmediato y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del bien o del carácter patrimonial del ámbito urbano en que se ubica.
- Espacios públicos en contacto directo con el bien y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente inmediato, acceso y centro del disfrute exterior del mismo.
- Espacios, edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que, aún no teniendo una situación de inmediatez con el bien, afecten de forma fundamental a la percepción del mismo o constituyan puntos clave de visualización exterior o de su disfrute paisajístico.
- Perímetros de presunción arqueológica, susceptibles de hallazgos relacionados con el bien de interés cultural o con la contextualización histórica de su relación territorial.
Descripción de la línea delimitadora:
Origen: intersección del eje de la calle Caballeros con el eje de la calle Los Borja, Punto A.
Sentido: Antihorario.
Línea delimitadora: desde el origen la línea sigue por el eje de la calle Caballeros, incorpora las parcelas 03 de la manzana catastral nº 57303, las 07 y 01 de la manzana 57318, 01 y 02 de la 57313 y 01, 02 y 03 de la 58311. La línea continúa por el eje de la calle Horno de los Apóstoles, cruza la plaza de la Virgen e incorpora la Basílica de la Virgen de los Desamparados. Cruza la calle Almudín e incorpora las parcelas 02 de la manzana 59314, 03 y 04 de la 59313, 04 y 05 de la 58327. Cruza la calle Conde Almodóvar e incorpora la parcela 05 de la manzana 58321, atraviesa la parcela 03 de la misma manzana e incorpora la 06 hasta salir al eje de la calle Samaniego, por el que continua hasta la calle Serranos; cruza esta calle para incorporar la parcela 07 de la manzana 57322 y sigue por el eje de la calle Concordia y por el de la calle Los Borja hasta el punto de origen.
f) Normativa de protección del Palau y su entorno.
Monumento:
Art. 1. Todas las intervenciones en el monumento estarán sujetas a la autorización de la conselleria competente en materia de Cultura de acuerdo con el artículo 35 de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, que se emitirá conforme a los criterios del art. 38 de dicha Ley y en desarrollo de las directrices de intervención establecidas en el Plan director del Palau de la Generalitat -informado favorablemente en fecha 16 de octubre de 2006, por la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos- y cuyo apartado 5.1.2 denominado «Intervenciones compatibles con la valoración patrimonial del edificio», a continuación se transcribe:
«Fachadas y Cubiertas del Palau:
Las fachadas y la cubierta, de todos los cuerpos del edificio, torre vella, cuerpo inicial y cuerpo ampliación, son elementos que mantienen sus características y constituyen una unidad estilística y formal, a mantener y conservar. En ellas se considera que solo es posible las intervenciones encaminadas a la conservación y restauración de estos elementos eliminando al mismo tiempo elementos impropios o instalaciones que afecten a estos elementos.
Torre Vella:
En la torre vella, las actuaciones a realizar serán de restauración y conservación, en todas las plantas de la torre. No se admiten intervenciones que supongan la compartimentación interior de los espacios, a excepción de la sala de la planta semisótano (SA0400SSVE) y la sala bajocubierta (SA0200P4VE) en la que podrán realizarse actuaciones de reforma o adecuación del espacio, incluida la compartimentación de estos siempre que permitan la lectura unitaria del espacio a través del mantenimiento de la continuidad de los techos, suelos, huecos de los paramentos recayentes a las fachadas o al pati vell etc. y que su disposición no afecte a los valores de los elementos de interés patrimonial señalados en ellas o a su percepción.
Cuerpo inicial:
En el cuerpo inicial respecto de las características o condiciones a aplicar a las actuaciones a realizar distinguiremos tres zonas:
- La primera zona en la que se incluye: el pati vell y vestíbulos (PA0200PBIC y VE0100PBIN, VE0300PBIS) y las salas del entresuelo escrivania (SA0600ESIS); estudi vell (SA0300ESIN); estudi daurat (SA0500ESVE) y el retret daurat (SA0400ESVE). En el primer piso el vestíbulo (SA1100P1IC); la sala de la capella (SA0600P1IS) y las salas recayentes a plaza de Manises (SA0300P1IN y SA0400P1IN).
Las actuaciones a realizar en estos espacios serán de restauración, conservación y adecuación y modernización de las instalaciones, pero no se admitirán intervenciones que supongan la compartimentación interior de los espacios eliminando los elementos que alteran o desvirtúan actualmente la concepción unitaria del espacio u otros elementos impropios.
Con respecto a la cubierta que envuelve el pati vell desde hace 20 años, renovada recientemente según proyecto de 2003, es uno de los objetos específicos de este Plan, en concreto, el análisis de los usos del pati vell. Tras el estudio aportado, en los apartados correspondientes se considera que el Palau y el uso al que se destina, desde el restablecimiento de la democracia requiere de un espacio de amplias dimensiones y superficie, cubierto para realizar recepciones, actos multitudinarios y servir de telón de fondo al Presidente de la Generalitat en la realización de actos de encuentro, recepciones de personalidades y otros muchos actos representativos que exige la institución. Dar cabida a esta actividad requiere de la existencia de una gran sala en el edificio, con acceso próximo para facilitar un rápido desalojo. Además esta zona no debe estar próxima a las dependencias del presidente por motivos de seguridad. Este espacio debe permitir la facilidad de montaje y desmontaje de instalaciones provisionales, sin afectar a los bienes muebles. Se trata de una necesidad manifiesta desde hace más de 20 años y el único espacio que reúne estas condiciones es el pati vell junto con los zaguanes de acceso. Por ello se considera que el uso del patio esta justificado siempre que se mantenga el uso actual del inmueble.
Por tanto, se considera que la actual cubierta o cualquier cubrición del patio debe ser considerada como una solución de carácter temporal, reversible y recuperable en el momento en el que el uso del edificio no requiera de las condiciones de un espacio cubierto. De igual modo se considera que debe mantenerse la ventilación natural del patio, aspecto que queda cubierto con el cierre actual pues incorpora un sistema motorizado que permite regular la apertura lateral de las ventanas de vidrio que constituyen los cierres laterales de la cubierta.
No obstante, cabe señalar para próximas intervenciones o sustituciones que siempre que los avances de la técnica lo permitan, además, de utilizar soluciones reversibles y practicables la solución deberá permitir la apertura o cierre total del espacio cubierto, según las necesidades lo requieran. Cuando la técnica permita alcanzar este equilibrio podrá conjugarse el uso requerido en este espacio con la posibilidad de contemplar el patio, cuando así se requiera, sin una cubierta artificial.
- La segunda zona en la que se incluye: la sala arquería de la segunda planta, recayente a la C/ Caballeros (SA0400P2IS). Este espacio admitirá además de la restauración y conservación de sus elementos, actuaciones de reforma o adecuación del espacio, incluida la compartimentación siempre que la solución adoptada permitan la lectura unitaria del espacio a través del mantenimiento de la continuidad de los techos y huecos de los paramentos recayentes a las fachadas o al pati vell y que estos elementos no afecten a los valores de los elementos de interés patrimonial señalados en ellas o a su percepción.
La sala de la planta entresuelo, el arxiu vell (SA1100ESIC), y la de planta segunda sala arquería recayente a la plaza Manises (SA0300P2IN), teniendo en cuenta que han sido transformadas sustancialmente y que sus elementos interiores no se mantienen, salvo la disposición y características de los hueco de ventana recayentes a la fachada exterior y al pati vell. Las actuaciones a realizar admitirían adecuación y modernización de las instalaciones y la reforma y readecuación del espacio incluso su compartimentación si afectar a los paramentos recayentes a las fachadas exteriores e interiores y sin afectar a la percepción individual de los huecos que se mantienen.
- La tercera zona en la que se incluye: los espacios de la planta semisótano. En estos espacios serán compatibles con los valores de estas salas, todas las actuaciones de reforma, adaptación, rehabilitación del espacio y de las instalaciones. Se tendrá en cuenta que ninguna de estas actuaciones deberá afectar a la composición y percepción de los huecos pertenecientes a las fachadas.
Cuerpo ampliación.
En el cuerpo ampliación respecto de las características o condiciones a tener en cuenta en las actuaciones a realizar distinguiremos dos zonas:
La primera zona esta compuesta por los espacios correspondientes al vestíbulo, escalera de torre nueva y patio nuevo, (VE0400PBAW; BE0500PBAC; y PA0900ESAC) de planta baja y los de planta primera y segunda como son los vestíbulos de acceso a la escalera principal. Estos espacios se consideran representantes de los valores de la actuación de Albert. Las actuaciones compatibles serán de restauración y conservación y no admite intervención de espacio que suponga la compartimentación interior de los espacios.
Respecto de la cubierta del patio nuevo se considera también una actuación de carácter temporal que debería eliminarse en el momento en el que el uso del edificio no requiera de las condiciones de un espacio cubierto.
En el resto de las salas del cuerpo ampliación, destinadas desde su origen a espacios administrativos, son compatibles las actuaciones de conservación, restauración, reforma y realización de nuevas instalaciones y actuaciones de compartimentación de los espacios, siempre que no afecten a la percepción de los huecos de la fachada y a la estructura principal de muros de carga de los espacios definidos y se mantengan o se trasladen para su conservación los elementos reseñados de interés dentro de la sala.
La planta semisótano de toda la edificación, ha sido bastante transformada al dedicarse mayoritariamente a albergar instalaciones de todo tipo. En este caso los espacios admiten todas las actuaciones de reforma, adaptación, rehabilitación del espacio y de las instalaciones. Se tendrá en cuenta que ninguna de estas actuaciones deberá afectar a la composición y percepción de los huecos pertenecientes a las fachadas».
Art. 2. Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del Bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por los artículos 18 y 35 de la citada Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
Entorno de protección:
Art. 3. De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la citada Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del monumento, requerirá de la previa autorización de la conselleria competente en materia de Cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa, y en lo no contemplado en la misma, mediante al aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 39 de la citada Ley. La presente normativa regirá con carácter provisional hasta que se revisen los Planes Especiales vigentes en este entorno de acuerdo con lo establecido en la Disposición Transitoria Segunda de la citada Ley y éstos alcancen validación patrimonial.
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizatorio, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.
Art. 4. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante sopesado informe técnico municipal, se podrá derivar la no necesidad de trámite autorizatorio previo en actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación y decoración interior de estos inmuebles.
En estos casos, el Ayuntamiento comunicará a esta administración en el plazo de 10 días la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su falta de trascendencia patrimonial.
Art. 5. La contravención de lo previsto en los artículos anteriores, determinará la responsabilidad del Ayuntamiento en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
Art. 6. Criterios de Intervención.
Se estará a lo dispuesto en los Planes Especiales vigentes para dicho entorno:
- Plan Especial de Protección y Reforma Interior de la Seu Xerea aprobado definitivamente por acuerdo plenario del Ayuntamiento de Valencia el 18.12.1992 (BOP 26.02.1993).
- Plan Especial de Protección y Reforma Interior Barrio del Carmen, cuya aprobación definitiva fue el 9.5.1991 (BOP 18.6.1991).
- Plan Especial de Protección y Reforma Interior Mercat, con aprobación definitiva de 19.2.1993 (BOP 19.5.1993 y DOGV 13.4.1993).
Art. 7. Los edificios tradicionales del entorno, anteriores a 1940, por su alto valor ambiental y testimonial de una arquitectura y tipología que caracteriza al mismo, deberán mantener las fachadas visibles desde la vía pública, preservando y restaurando los caracteres originarios de las mismas.
Art. 8. En cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o su entorno de protección, resultará de aplicación el régimen tutelar establecido en el art. 62 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, para la salvaguarda del patrimonio arqueológico.
Régimen de las pertenencias y accesorios y de los bienes muebles inventariados:
Art. 9. Las pertenencias y accesorios relacionados en el apartado c) del presente anexo, que comparten la naturaleza jurídica del inmueble, estarán sujetas al régimen que para los bienes muebles de interés cultural establece la Sección Tercera, del Capítulo III, del Título II de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.
Art. 10.Los bienes muebles relacionados en el apartado d) del presente anexo, se inscribirán en la Sección Tercera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano, y se regirán por lo dispuesto Sección Segunda, del Capítulo IV, del Título II, de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML