Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7301, del 23-06-2014 (2014/5835)

RESOLUCIÓ de 20 de juny de 2014, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   7301

Data del DOGV
:   23-06-2014

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2014/5835

CVE


Data del document
:   20-06-2014

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 20 de juny de 2014, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant. [2014/5835]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i la defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià i pel respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
Per altra part, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, establix en l'article 45 que seran declarats béns immaterials d'interés cultural aquelles activitats, creacions, coneixements, pràctiques, usos i tècniques representatius de la cultura tradicional valenciana, així com aquelles manifestacions culturals que siguen expressió de les tradicions del poble valencià en el seues manifestacions musicals, artístiques o d'oci, i en especial aquelles que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
  
Vist l'informe tècnic favorable a la incoació de l'expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant, expressió viva i popular d'un poble, conjunció de foc, música, art, història, cultura, sàtira, convivència, pólvora, indumentària, i que s'identifiquen com a patrimoni comú i propi del conjunt de la ciutat d'Alacant.  
Considerant el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport resol:  
  
Primer  
Incoar l'expedient de declaració com a Bé d'Interés Cultural Immaterial a favor de les Fogueres de Sant Joan d'Alacant.  
  
Segon  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure els detalls que en permeten la precisa identificació, definir l'àmbit espacial i temporal en l'annex que s'adjunta a la resolució, i fixar les normes de protecció del bé, establint com a mesura de protecció que la Generalitat vetlarà pel normal desenrotllament i la pervivència d'esta manifestació cultural i tutelarà la conservació dels seus valors tradicionals. Qualsevol canvi que excedisca el normal desenrotllament dels elements que formen esta manifestació cultural haurà de comunicar-se a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural perquè, si és el cas, emeta l'autorització administrativa corresponent i faça la consegüent modificació de la present declaració.  
La gestió de la festa la té la Federació de Fogueres de Sant Joan d'Alacant, encarregada d'organitzar la totalitat dels actes centrals. La Federació, en conjunció amb els altres actors, seran els que decidisquen sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenrotllament dels actes de la festivitat anual.  
De la mateixa manera, les administracions públiques fomentaran la difusió d'este bé, en garantiran l'estudi i la documentació amb criteris científics, i incorporaran els testimonis disponibles a suports materials que garantisquen la seua pervivència.  
  
Tercer  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, notificar la present resolució als interessats, així com comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a l'anotació preventiva.  
  
Quart  
Publicar la present resolució amb el seu annex en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 20 de juny de 2014.- La consellera d'Educació, Cultura i Esport: M. José Catalá Verdet.  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
Les Fogueres de Sant Joan són expressió viva i popular d'un poble, conjunció de foc, música, art, història, cultura, sàtira, convivència, pólvora, indumentària, i s'identifiquen com a patrimoni comú i propi del conjunt de la ciutat d'Alacant.  
La Festa de les Fogueres de Sant Joan és el fenomen associatiu més important d'Alacant i disposa d'una estructura organitzativa sòlida, que permet la seua permanència i evolució conjugada amb el sentiment i el respecte a la tradició, i al llarg del denominat exercici foguerer són múltiples les activitats realitzades que fomenten i desenrotllen la convivència d'un poble entorn de la seua cultura i les seues tradicions i que remarquen la seua idiosincràsia.  
Festes de tradició popular, les Fogueres de Sant Joan tenen un inequívoc valor patrimonial, ja que estan vertebrades per tots els mecanismes de connexió entre festa i patrimoni, que les convertixen en un element singular i digne de la major protecció que la Llei del Patrimoni Cultural Valencià atorga a aquells elements del denominat patrimoni immaterial o intangible.  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: Les Fogueres de Sant Joan.  
2.2. Localitat: Alacant.  
2.3. Data de realització: entre el 20 i el 24 de juny.  
2.4. Actors: Les comissions de fogueres, que s'organitzen entorn dels districtes i que realitzen la seua activitat al llarg d'un exercici anual. Es reunixen a les seues seus socials, també denominades racons, on planifiquen els actes relatius als dies centrals de la festa i organitzen i realitzen activitats de tipus cultural i lúdic. Les comissions de barraques, que, adscrites a una comissió de foguera, participen amb estes en l'organització de la festa i realitzen de la mateixa manera activitats de caire cultural i lúdic.  
2.5. Descripció del bé  
2.5.1. Història de les Fogueres de Sant Joan  
La festa de les Fogueres de Sant Joan té l'origen en les celebracions precristianes que es realitzaven en el solstici d'estiu i que, una vegada assimilades al culte cristià, es van celebrar en tot Europa en honor de sant Joan Baptista. A Alacant, les primeres notícies que tenim d'estes celebracions són del segle XIX. L'Ajuntament va tractar de prohibir estos festejos, a causa dels desordes públics que es produïen.  
  
La transformació de la festa, tal com hui la coneixem, vingué de la mà de José María Py y Ramírez de Cartagena, gadità establit a Alacant, que va veure l'oportunitat de convertir aquells festejos desorganitzats en unes festes que serviren per a atraure turistes. Ell va proposar canviar les antigues fogueres per monuments artístics de caràcter efímer, seguint el model de la falla valenciana i va trobar una gran acollida entre tots els sectors de la societat alacantina. Prompte es van formalitzar les primeres comissions de fogueres i l'Ajuntament va establir tres premis en metàl·lic per als millors monuments, que es plantarien el juny de 1928. La primera edició de la festa va comptar amb nou monuments i un calendari festiu que comprenia només dos dies. Els anys successius van anar augmentant el nombre de comissions, i es van ampliar els dies i els actes de la festa, que va ser dotada d'una estructura organitzativa amb la creació de la primera Comissió Gestora.  
L'arribada de la II República va suposar un període d'auge i consolidació per a la festa, creada de feia poc. L'Ajuntament va donar un impuls decisiu a les Fogueres, donant suport oficialment als actes organitzats per la Comissió Gestora i col·laborant en la seua promoció exterior. La festa va transcendir les fronteres locals, integrant col·lectius provinents d'altres parts de la geografia espanyola i de l'estranger. Apareixeran una sèrie d'elements que amb el pas del temps seran definitoris de les Fogueres. En 1931 la penya Els Trenta-u va crear la primera barraca i un any després es va produir l'elecció de la primera bellea del foc. També estos anys sorgixen les primeres fogueres infantils i en 1936 va tindre lloc el primer concurs pirotècnic. Però, sens dubte, un dels fets més significatius d'estos anys va ser el naixement de l'estil alacantí, basat en la transformació estètica i formal dels monuments gràcies a la inclusió d'elements provinents de l'art déco i altres moviments artístics internacionals.  
En 1939, i després del parèntesi de la Guerra Civil, les Fogueres tornen tímidament a la ciutat a través d'un únic monument plantat al Mercat Central. No serà fins a 1940 que la festa recuperarà l'activitat normal, amb les vint-i-una fogueres que es plantaran eixe any. Les dècades de 1940 i 1950 suposaran un període difícil per a la festa, encara que es van crear nous actes que li donaren una nova estructura més estable: en 1941 l'Ofrena de Flors en honor a la Mare de Déu del Remei, en 1945 la creació del Pregó de Festes i l'elecció de la primera bellea del foc infantil, i en 1946 es va crear la categoria especial per als monuments adults.  
En 1952 es realitzarà la primera foguera oficial, plantada a la plaça de l'Ajuntament i sufragada íntegrament pel consistori de la ciutat. Al final d'esta dècada, s'afegirien dos noves desfilades a la festa: la Cavalcada històrica de Na Violant i Alfons X, que se celebraria durant uns quants anys i no tindria continuïtat, i la Desfilada Folklòrica de la Província, creada en 1956, que perdura hui en dia.  
A partir d'estes dates, la festa es va desenvolupar incorporant nous elements, com el Cós Multicolor o la Cavalcada del Foc, i impulsant-ne d'altres com l'Entrada de Bandes o l'Ofrena de Flors, i es va oficialitzar el vestit de nóvia alacantina.  
L'arribada de la democràcia va suposar un període de profunda renovació, ja que es va produir la democratització de l'estructura organitzativa de les fogueres i es va aprovar un nou reglament que permetia l'elecció per votació dels membres de la Comissió Gestora. El nombre de comissions experimentarà un augment desconegut fins al moment, cosa que ocorrerà també amb les barraques i les fogueres infantils.  
Es va ampliar el calendari festiu a quatre dies, avançant la plantà dels monuments al dia 20 de juny. Es va recuperar la cavalcada del ninot, desapareguda en les dècades anteriors, i es va potenciar la participació de grups nacionals i internacionals en la desfilada folklòrica. També es van crear nous actes com l'elecció de la bellea del foc infantil, la proclamació de les màximes representants de la festa o el concurs de mascletaes que es realitza des de 1988 a la plaça dels Estels.  
Es va afavorir la creació de dos revistes oficials, realitzades per l'Ajuntament i la Comissió Gestora, alhora que es va recuperar el valencià com a llengua vehicular de les Fogueres. Es va afavorir la recuperació de la indumentària tradicional de la ciutat i es va crear el Museu de Fogueres al castell de Santa Bàrbara.  
En la dècada de 1990 es fixaran les consecucions de la dècada anterior. Els esforços es dirigiran a promocionar la festa i a dignificar i organitzar els actes ja existents. Destaca la concessió del títol de Festa oficial de la Ciutat a les fogueres en 1999.  
En 2006 es produirà una transformació en l'òrgan rector de la festa, que canviarà la seua situació jurídica passant de ser Comissió Gestora a convertir-se en la Federació de Fogueres.  
2.5.2. Espai geogràfic: els districtes  
Les comissions de fogueres i barraques estan implantades al territori urbà de la ciutat d'Alacant. A cada una de les comissions els correspon una parcel·la de la ciutat, denominada districte, que pot estar composta per un carrer, una plaça, un grup de carrers o una barriada. Les barraques compartixen amb les fogueres este espai geogràfic i estan vinculades, en un nombre màxim de dos, a una comissió de foguera.  
  
Eixe lligam de les comissions de fogueres amb l'espai geogràfic en què s'assenten queda reflectit en el seu nom, que coincidix amb el carrer en què planten els seus monuments o amb la barriada a què pertanyen. Així mateix, algunes fogueres han recuperat en la seua denominació el nom amb què era conegut el seu districte en el passat, alguns dels quals oblidats o en desús.  
2.5.3. Espai social: entramat associatiu  
Les comissions de fogueres i barraques constituïxen un entramat associatiu de caràcter festiu regit per la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Els foguerers i els barraquers són els membres d'estes associacions, i són els encarregats de planificar, organitzar i realitzar les activitats pròpies de cada associació i de participar en els actes de caràcter oficial organitzats per la Federació de Fogueres.  
Les Fogueres tenen la seu social en els denominats racons, llocs pensats per a la convivència dels associats, on es reunixen de forma periòdica i realitzen activitats de caràcter lúdic i cultural. Cada associació té una junta directiva, que es renova democràticament de forma periòdica, i una sèrie de càrrecs representatius, les bellees i les dames d'honor, que són elegits anualment.  
Les comissions de fogueres traslladen la seua activitat durant els dies de la festa a l'espai urbà que els és propi, és a dir, el districte. Són les encarregades de plantar els monuments-foguera al carrer i, al mateix temps, d'instal·lar els racons, espais tancats a l'aire lliure en què els foguerers conviuran durant els quatre dies que dura la festa.  
  
Algunes de les comissions de fogueres s'agrupen al seu torn en sectors, amb la intenció d'estrényer llaços entre les associacions i fomentar la convivència. Estos sectors estan definits per la proximitat geogràfica existent entre les comissions que els integren. Així mateix, algunes associacions s'agrupen en federacions amb la intenció d'unir esforços entre fogueres que pertanyen a una mateixa categoria.  
Les comissions de barraques són associacions independents de les comissions de fogueres, però al mateix temps hi estan vinculades per mitjà de la pertinença a un districte. Tenen igualment una junta directiva pròpia, que, com en el cas de les fogueres, es renova periòdicament per votació. De la mateixa manera, es reunixen a les seues seus socials i traslladen la seua activitat al carrer entre el 20 i el 24 de juny, establint-hi les barraques en què els associats desenrotllen la seua activitat, finançada amb les seues aportacions. Totes les associacions de fogueres i barraques s'integren en una federació, la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Es tracta de l'ens gestor de la festa, i el seu objecte és organitzar-la i desenrotllar-la.  
La Federació de les Fogueres de Sant Joan va ser constituïda el juny de 2006, si bé prèviament, i des dels seus orígens, la festa va ser gestionada per un ens, la Comissió Gestora, en els seus inicis sense una forma jurídica determinada, com un grup de persones que organitzaven i gestionaven la festa, i posteriorment constituïda en associació. Més tard, amb la necessària constitució de totes les fogueres i barraques com a associacions, sorgix la necessitat de constituir la Federació tal com actualment està concebuda.  
L'òrgan de govern de la Federació de les Fogueres de Sant Joan és l'assemblea general, que està composta per totes les associacions de fogueres i barraques, i l'òrgan de representació i gestió és la junta directiva, a la qual es va donar la denominació de comissió gestora, seguint la denominació de l'anterior ens que gestionava la festa.  
Entre els fins de la federació podem destacar: la direcció i la coordinació de tots els esforços de les persones que fan possible la festa; la promoció de la participació popular; la difusió i el foment de la festa a tots els nivells; la supervisió de la gestió feta per les distintes associacions integrants; l'agermanament i la consolidació de les relacions amb altres entitats festeres dins i fora de la ciutat d'Alacant, i, en general, tot aquells orientats a la celebració dels festejos de les Fogueres.  
  
A este efecte realitza activitats diverses com: l'organització de les activitats pròpies de la festa; campanyes de divulgació per a incrementar la participació; la coordinació amb l'Ajuntament d'Alacant de totes les activitats que s'han de realitzar; la busca de fons econòmics; la realització de publicacions, campanyes, conferències, congressos, etc.; la prestació de servicis a totes les associacions integrades per al compliment dels seus fins; el disseny del programa anual de la festa, i, en general, totes aquelles dirigides a fomentar, potenciar i engrandir la festa de les Fogueres de Sant Joan.  
2.5.4. Patrimoni cultural  
2.5.4.1. La foguera  
La foguera, com a monument artístic efímer, és l'eix principal entorn del qual té lloc tota la festa. Són estructures en què es combinen l'arquitectura, l'escultura i la pintura i que seguixen una composició tradicional formada per una base, on hi ha escenes formades per ninots, un cos central i un acabament. Per a construir-les s'empren components com la fusta, el cartó, la tela o materials nous introduïts recentment com el suro blanc, que faciliten la combustió.  
  
Les formes de la foguera es regixen prenent com a base un contingut, la majoria de les vegades satíric i crític, que es desplega entorn de les escenes que van contant els ninots, que estan acompanyats de cartel·les explicatives.  
Les fogueres estan dividides en categories, segons el seu pressupost, i són valorades per un jurat que els concedix generalment cinc premis a cada una, a excepció de les fogueres de categoria especial, a les quals es concedixen tants premis com fogueres s'han plantat eixe any.  
  
2.5.4.2. Evolució esteticoartística de la foguera  
En els inicis de la festa, en 1928, la tendència generalitzada en les tres primeres edicions va ser la de seguir una estètica pròxima a la de la falla valenciana, amb monuments situats sobre cadafals de gran altura, en què ninots de caràcter realista integraven una única escena.  
  
No serà fins a 1931 que l'artista Gastó Castelló introduirà en el monument elements provinents de l'art déco. Els trets estilístics en què es basarà esta estètica seran l'estilització, la simetria, la reiteració de motius decoratius, la utilització de figures al·legòriques, l'ús de colors plans i la introducció de volums arquitectònics. Estes innovacions van donar com a resultat una elegància formal, una complexitat compositiva i una netedat de línies que contrastaven amb l'estètica de la falla valenciana. D'esta manera, es va encunyar per a les noves formes el nom d'estil alacantí, que molts artistes van prendre com a model.   
  
Després de la Guerra Civil, estes noves formes es van mantindre, combinant-se en molts casos amb elements més monumentalistes o recarregats que van fer que a poc a poc la foguera s'assimilara a la falla valenciana. Esta tendència es va generalitzar a partir de la dècada de 1960, en què els monuments van arribar a una barroquització desconeguda fins aleshores.  
Esta tònica es mantindrà en l'estètica de les fogueres fins als anys finals de la dècada de 1970. És en esta època quan s'anunciaran en alguns monuments els canvis formals i artístics que s'introduiran plenament amb l'arribada de la democràcia. Els artistes de la dècada dels huitanta, van transformar l'essència formal i conceptual del monument adoptant un nou llenguatge en el qual l'experimentació estava molt present. A partir d'este moment no hi hauria una tendència artística concreta a la qual els artistes pogueren acollir-se, sinó que cada un d'ells podria donar resposta lliurement als nous reptes que plantejava el monument.  
En la dècada de 1990 apareixerà una nova generació d'artistes que complementaran les innovacions produïdes en la dècada anterior i que reforçaran la llibertat de cada artista per a treballar en un llenguatge que s'adapte a la seua pròpia cerca estètica i personal.  
El creixement del nombre de comissions i, per tant, de la demanda en la construcció de monuments ha afavorit la convivència entre artistes pertanyents als gremis d'Alacant, València i Borriana, la qual cosa ha fet que les fronteres estètiques existents entre la foguera i la falla hagen anat desapareixent.  
2.5.4.3. L'ofici d'artista de fogueres  
En els inicis de la festa, la responsabilitat de la construcció de les fogueres va recaure en els artistes plàstics de la ciutat, majoritàriament pintors. La majoria d'ells alternaven el seu treball artístic amb la construcció de fogueres i la seua formació era de caràcter autodidacta. Després de la Guerra Civil, la participació dels pintors anà decaient, donant pas a una generació d'artesans que van fer de l'activitat fogueril la seua principal ocupació professional. D'esta manera, l'ofici es va anar configurant i l'aprenentatge va prendre forma a través de l'ensenyança directa al taller.  
La creació del Gremi d'Artistes de Fogueres en 1982 va donar oficialitat a este col·lectiu i els va dotar d'una organització i una estructura que afavorira la defensa dels seus interessos. Això no va suposar un canvi en la transmissió de coneixements i en la formació dels futurs artistes de fogueres, però sí que va propiciar una regulació de l'ofici.  
L'ingrés en este col·lectiu es produïx a través d'un examen que avalua els coneixements i les aptituds que té el candidat. Generalment, l'examen consistix en la construcció d'una foguera, que serà garant del treball del futur artista.  
A poc a poc, la formació s'ha anat regularitzant gràcies als cursos d'artista constructor de fogueres impartits per membres del gremi i recentment amb la creació del grau superior d'Artista Foguerer i Construcció d'Escenografies, que equipararà els constructors de fogueres amb altres professionals i projectarà l'ofici cap al futur.  
  
2.5.4.4. Ninots de carrer  
Els ninots de carrer, presents des dels orígens de la festa, són un element de la cultura popular connectat amb altres manifestacions semblants conegudes com a ninots de mitja quaresma o velles de serra. Es tracta de composicions escèniques col·locades a la via pública formades per un sol ninot o un grup de ninots que representen un esdeveniment humorístic, de crítica o popular.  
A Alacant, els ninots de carrer estaven integrats en les denominades festes de carrer, festes populars en què estes escenes representaven veïns del carrer o de la barriada, caricaturitzant-los i afegint-los un component crític o irònic.  
Amb el naixement de les fogueres, els ninots de carrer es van incorporar de forma natural als nous festejos, construïts per col·lectius de persones i col·locats en l'entramat urbà de la ciutat. Situats d'esta manera, els ninots constituïen un element de sorpresa per als espectadors i suposaven un complement als monuments que plantaven les comissions.  
  
Després de la Guerra Civil, els ninots de carrer van desaparéixer i la Comissió Gestora va recuperar-los en 1997. Des de llavors, el nombre d'estos grups ha crescut en presència i qualitat, i s'han establit tres modalitats, individual, grup i infantil, que entren en concurs.  
  
2.5.4.5. Portades de barraca  
Des de la creació de la primera barraca en 1931, la portada ha sigut un element diferenciador. Realitzada per artistes de fogueres o per la mateixa comissió, es col·loca en l'accés als espais tancats que els barraquers planten al carrer durant els dies de fogueres. Servix de carta de presentació de la comissió que la realitza. Estan dividides en categories segons el seu pressupost i són avaluades per un jurat que concedix tres premis a les millors de cada categoria.  
Presenta motius artístics en relleu o tridimensionals que fan referència a assumptes relacionats amb la festa, amb les nostres tradicions o la nostra gastronomia. Així mateix, poden presentar motius relacionats amb la mateixa comissió de barraca, amb la ciutat o amb l'actualitat.  
2.5.4.6. Literatura festera  
La literatura festera és un dels elements presents des dels orígens de les fogueres i un component que ha anat creixent paral·lelament a l'expansió que ha experimentat la festa al llarg de la seua història.  
  
D'entre les publicacions produïdes, la més significativa és el llibret. Cada comissió edita el seu, compartint amb els altres una estructura prefixada que consistix en la inclusió de l'esbós i l'explicació del monument, les fotografies dels càrrecs i la comissió, el programa de festes, una memòria de les activitats realitzades durant l'exercici i articles de temàtica diversa, majoritàriament relacionats amb la festa.  
  
Els llibrets, com tots els elements que conformen les fogueres, han experimentat una evolució. Els primers llibrets que es van publicar en 1928 tenien una estructura senzilla, bàsicament dedicada a la fàcil comprensió de les escenes que constituïxen el monument. A poc a poc el contingut dels llibrets es va enriquir amb breus articles de temàtica alacantina o relativa a la barriada, fet que va elevar el nivell cultural d'estes publicacions. Esta tònica es va mantindre vigent fins a la Guerra Civil, després de la qual el llibret va patir un procés d'involució, en què es va reduir el seu contingut al més essencial i s'hi van incloure articles que poc tenien a veure amb la realitat del barri.  
Este procés de despersonalització del llibret acabarà al final de la dècada de 1980, experimentant un creixement tant en continguts com en qualitat, convertint-se en publicacions monogràfiques de temes relacionats amb la ciutat i amb la festa.  
Els primers anys de la festa van nàixer una altra sèrie de publicacions d'iniciativa privada que complementaven la informació dels llibrets. La més significativa és El Tio Cuc, revista satírica dirigida per Josep Coloma Pellicer, que dedicava un número extraordinari a la festa. Junt amb esta en van aparéixer d'altres com Fogueres d'Alacant, La Cremà o El Fogueter.  
Al costat de les publicacions editades per les comissions de fogueres, en coexistixen dos que, amb caràcter oficial, són promogudes per l'Ajuntament i per la Federació de Fogueres. La primera és la revista Festa, que va tindre l'origen en 1936 i que va ser recuperada en 1982. El seu contingut s'ha centrat majoritàriament en assumptes relacionats amb la ciutat, incorporant-hi alguns articles de temàtica festera.  
La segona d'estes publicacions és la revista Fogueres, apareguda en 1982 per iniciativa de la llavors Comissió Gestora. És una publicació de temàtica eminentment festera que ha anat creixent en continguts al llarg del temps. La seua elaboració ha estat a càrrec de les successives delegacions de cultura que han format part de la Comissió Gestora.  
Un altre dels elements importants dins de la literatura festera és el teatre foguerer. De tipus costumista, desenrotlla temes relacionats amb les fogueres en què es fa una exaltació de la festa i de la ciutat. Escrits en valencià, estos sainets exposen situacions pròximes a la vida quotidiana, que fan que l'espectador s'identifique amb el que es representa a l'escenari.  
La recuperació d'este tipus de sainets es va produir en la dècada de 1980, quan algunes comissions comencen a integrar breus representacions en els actes de presentació dels seus càrrecs.  
La recent creació d'un certamen de teatre per part de la Federació de Fogueres ha fomentat la creació de noves obres, escrites majoritàriament per foguerers, fet que ha garantit la presència futura d'este gènere en la nostra festa.  
2.5.4.7. Patrimoni musical  
La música és un altre dels components essencials de la festa. Des dels seus inicis, ha comptat amb la presència de bandes de música que, vingudes des de tots els punts de la província, servixen d'acompanyament a la multitud d'actes i desfilades que es produïxen durant els dies de festa.  
Tan gran és el volum i tanta la importància que ha aconseguit la presència de la música en les fogueres que es va crear una desfilada ex professo, l'Entrada de Bandes, per a presentar estes agrupacions musicals a la ciutat. Alhora que això ocorria, van anar sorgint noves peces musicals dedicades a la festa.  
El més important d'estos pasdobles és el titulat Fogueres de Sant Joan, compost per Lluís Torregrosa i que té com a lletrista el periodista Josep Ferràndiz Torremocha. Des de l'estrena, el 3 d'agost de 1929, va ser la melodia més popular de la festa, i en 1995 es va convertir en l'himne oficial.  
Al llarg del temps, el patrimoni musical de les fogueres ha anat creixent gràcies als pasdobles que s'han anat creant com a himnes de cada comissió o aquells dedicats a personalitats del món de la festa, com ara presidents de la Comissió Gestora, bellees del foc o foguerers destacats.  
Al costat de les bandes de música, cobren protagonisme dins de la festa les colles de dolçaines i tabals que igualment acompanyen durant les desfilades les comissions de fogueres.  
  
2.5.4.8. Indumentària tradicional  
Al voltant de la festa s'ha creat una indumentària identificativa i pròpia, el denominat vestit de nóvia alacantina, rescatat del tradicional i adaptat a la nostra festa com a senya de caràcter distintiu per la mantellina elaborada d'una forma particular, els teixits de seda de gran bellesa i colorit de les faldes, així com els velluts i domassos. D'altra banda, la recuperació d'una indumentària tradicional com a element identitari d'un poble o ciutat, i hui traslladat a la festa, ha suposat un coneixement dels diversos elements que la componen, fet que ha ampliat un vocabulari específic i que ha portat a mantindre una confecció concreta recuperant l'estil propi d'esta indumentària tradicional, així com tot el que l'envolta: teixits, complements, joieria.  
A través de l'estudi i la recuperació de la indumentària tradicional amb què s'han vestit els alacantins, sorgix tota una indústria, primerament domèstica, després artesanal i finalment industrial, que mou mà d'obra per a confeccionar-la, els indumentaristes encarregats de reproduir al detall les peces dels vestits; especialitats al voltant dels teixits, fàbriques de sederies i cotons, així com artesans dedicats a l'orfebreria i joieria, que creen joies que ressalten amb la bellesa dels teixits; la fabricació artesanal de ventalls que cuiden al detall, i inclús la perruqueria amb la realització dels pentinats tradicionals i la cosmètica, sense oblidar l'elaboració artesanal de la tarongina, així com la importància de les floristeries en els diferents actes, principalment en l'ofrena de flors.  
  
2.5.4.9. Pirotècnia  
La presència de la pirotècnia està íntimament lligada a l'essència mateixa de les fogueres, ja que serà l'encarregada de botar foc als monuments que cada comissió planta al carrer. Acompanya les fogueres en les seues desfilades pel districte, especialment durant la despertà, i igualment està present durant tot el calendari festiu.  
L'acte més rellevant en què la pólvora és protagonista és el Concurs de Mascletaes que des de 1988 té lloc entre el 19 i el 24 de juny a la plaça dels Estels. A les dos de la vesprada es reunix al voltant de la plaça multitud de gent que espera sentir la mascletà. Posteriorment, l'Ajuntament de la ciutat premia les millors empreses pirotècniques que han participat en el concurs.  
Un altre dels elements pirotècnics més característics de la festa és la monumental palmera que es dispara a les dotze de la nit del 24 de juny des dalt del castell de Santa Bàrbara. Este element, visible des de tota la ciutat, marca el moment en què començaran a cremar tots els monuments efímers plantats eixe any.  
2.5.4.10. Altres elements de cultura popular  
2.5.4.10.1. Nanos i gegants  
Els nanos i gegants estan presents en totes les manifestacions festives de la ciutat des del segle XV. Així mateix, des de la creació de les Fogueres han format part de la identitat cultural de la festa. La seua participació ha estat vinculada a les desfilades i actes organitzats per l'Ajuntament i la Comissió Gestora, i han divertit amb la seua presència els espectadors infantils i adults.  
2.5.4.10.2. Les danses  
La dansa o les danses és el ball valencià tradicional més autòcton. Es tracta d'un ball ritual de caràcter urbà que es realitzava a les places i carrers de les ciutats i poblacions valencianes els dies de festa major.  
  
El seu origen es remunta al segle XVI i a Alacant tenim constància documental de la seua realització en una data molt tardana, concretament en 1829. Les danses estaven lligades a les festes de carrer i s'organitzaven per a commemorar els sants patrons de la ciutat o per a la celebració d'alguns esdeveniments d'importància.  
Al final dels anys seixanta, les danses van anar caient en declivi, i van desaparéixer de les festes d'alguns barris com Sant Gabriel o el Raval Roig, on encara es realitzaven. La recuperació per a la festa d'este ball tradicional va arribar en 2008, quan es va organitzar una dansà la vesprada del 23 de juny al voltant de la foguera oficial. Des de llavors, este esdeveniment ha anat arrelant en el programa de fogueres i s'ha mantingut present fins a l'actualitat.  
2.5.4.11. Conservació del llegat cultural  
2.5.4.11.1. Museu de Fogueres  
El 27 de desembre de 1981 es va inaugurar al Pavelló d'Enginyers del castell de Santa Bàrbara el primer Museu de Fogueres. Allí s'exhibien alguns dels últims ninots indultats amb altres elements documentals com ara fotografies, banderins i altres efectes de la festa.  
  
En 2003 el Museu va tornar a inaugurar-se, esta vegada als baixos de la Casa de la Festa. Per les cinc sales que el componen es fa un recorregut cronològic i didàctic sobre la història de la festa. El museu dóna cabuda als ninots que s'indulten del foc cada any, així com a testimonis gràfics i documentals que reforcen el discurs temàtic de cada una de les sales.  
El Museu de Fogueres s'ha convertit en una ferramenta eficaç per a explicar i transmetre la nostra tradició a tots els que el visiten, prolongant la presència de les fogueres a la ciutat més enllà del mes de juny. Al mateix temps és un lloc de conservació i restauració dels elements que s'hi exposen, alguns dels quals de vital importància per a comprendre la nostra essència festiva.  
2.5.4.11.2. Conservació del llegat documental de la festa  
Al llarg de la seua història, les fogueres han generat una gran quantitat de documentació, que ha sigut produïda tant per la Comissió Gestora i l'Ajuntament com per les comissions de fogueres i barraques.  
  
Un dels centres de conservació del patrimoni documental de la festa és l'Arxiu Municipal d'Alacant, on es custodien expedients, esbossos, fotografies, cartells i altres elements com llibrets, revistes oficials o programes de mà.  
Així mateix, la Federació de Fogueres disposa d'un arxiu en què s'arreplega la documentació més recent produïda per les fogueres, igual que llibrets i fotografies.  
2.5.5. Desplegament del calendari festiu  
Les comissions de fogueres i barraques marquen els diferents moments de l'any i duen a terme una sèrie d'actes. Al mes de desembre, assenyalant que s'està a tan sols sis mesos de la celebració de les fogueres, se celebra el Certamen Artístic Fogueres de Sant Joan, el Sorteig de la Boleta, en què les representants de cada comissió trien el número amb què desfilarà cada una de les fogueres durant els dies de festa, el Certamen de Nadales i el Concurs de Betlems. Com a colofó els dies pròxims a Nadal es planten dos monuments, un adult i un altre infantil, realitzats per alumnes dels cursos de constructors de fogueres organitzats pel Gremi d'Artistes. La cremà d'estes fogueres suposa la cloenda de l'any en curs.  
Fins la celebració de les fogueres té lloc l'elecció de les candidates que optaran al títol de bellea del foc, l'exposició del ninot, en què es reunixen els cent huitanta ninots pertanyents a cada una de les fogueres adultes i infantils que es plantaran el mes de juny. Un jurat atorga un premi als millors de cada categoria, i el públic, a través dels seus vots, tria els ninots indultats, que se salvaran de les flames i que formaran part posteriorment del Museu de Fogueres.  
  
Les comissions de fogueres i barraques realitzen les seues activitats al llarg d'un exercici anual que excedix els cinc dies de festa que tenen lloc entre el 20 i el 24 de juny.  
Els dies centrals de fogueres s'inicien amb el pregó de festes, que se celebra cada any des dels balcons de l'Ajuntament d'Alacant. Per a pronunciar-lo, es tria personalitats locals o d'àmbit nacional que estan relacionades amb la nostra festa o amb la ciutat. Este acte del pregó està precedit per l'acte d'ofrena als foguerers i barraquers morts en el Monument al Foguerer i per la desfilada de l'Arribada del Pregó, que comença a la Casa de la Festa i va fins a les cases consistorials i està format per les bellees del foc i les seues dames d'honor, acompanyades per membres de la Federació de Fogueres i el pregoner d'eixe any.  
El cap de setmana anterior al 20 de juny tenen lloc les desfilades de l'Entrada de Bandes i del Ninot. La primera se celebra el dissabte i hi desfilen totes les comissions amb les bandes de música i les colles de dolçaines que els acompanyaran durant els dies de festa. La desfilada del Ninot té un caràcter més espontani i menys protocol·lari. Ací les comissions participen disfressades amb vestits al·lusius al tema de la seua foguera o del ninot que han presentat a l'exposició.  
El dia 19 de juny té lloc la primera sessió del Concurs de Mascletaes, que se celebrarà fins al 24 de juny a les 14.00 hores a la plaça dels Estels. A la nit es plantaran els monuments infantils i els ninots de carrer, que seran visitats al matí següent pels jurats corresponents. La nit del 20 de juny té lloc la plantà oficial de tots els monuments adults de la ciutat, així com la instal·lació dels racons i les barraques on els festers duran a terme la seua activitat durant els dies de fogueres. El matí del dia 21 de juny les comissions comencen les despertades als districtes i és el moment en què els jurats visiten els monuments i atorguen premis als millors de cada categoria. L'Ofrena de Flors en honor a la Mare de Déu del Remei s'inicia a la vesprada i continua la vesprada del dia 22.  
  
El 22 de juny té lloc la Desfilada d'Entrega de Premis, en què participen les comissions que han obtingut algun guardó tant en el monument com en qualsevol de les activitats que organitza la Federació de Fogueres al llarg de l'exercici fester. Al mateix temps, un jurat visita aquells monuments que han sigut designats com a més innovadors d'entre tots els plantats eixe any.  
A la vesprada, a la plaça de l'Ajuntament i al voltant de la foguera oficial, se celebra la Dansà, que és el pas previ al començament de la Desfilada Folklòrica Internacional, en què participen representants del folklore de la nostra província i de l'estranger, així com les reines i els membres de festes veïnes.  
El dia 24 de juny, festivitat de Sant Joan Baptista, tenen lloc la missa oficial de fogueres a la cocatedral de Sant Nicolau i el dinar oficial que l'Ajuntament de la ciutat celebra al castell de Santa Bàrbara per a les delegacions invitades a la nostra festa i les màximes representants de les fogueres.  
A les dotze de la nit, té lloc el llançament de la monumental palmera des del cim del Benacantil, amb la qual donarà començament la cremà de les fogueres oficials i de tots els monuments adults i infantils de la ciutat, així com de les portades de barraca.  
Durant la cremà dels monuments té lloc la popular banyà, en què participen una part dels espectadors que es troben contemplant com crema el monument. Este acte, d'arrel popular, consistix a ser arruixats amb aigua pels bombers, cosa que refresca la calor pròpia de l'estiu i la produïda per les flames de la foguera.  
Al marge dels actes oficials, entre el 20 i el 24 de juny les comissions de fogueres i barraques realitzen el seu propi calendari d'activitats destinades al districte en què estan enclavades. A més de les despertaes, realitzen revetles nocturnes, cercaviles, mascletaes, ofrenes als patrons de cada barriada o festes infantils.  
Per a finalitzar el calendari festiu, entre el 25 i el 29 de juny se celebra el Concurs Internacional de Focs Artificials, que es dispara des de la platja del Cocó. Cada dia, després dels focs, s'encén una traca lluminosa al passeig de Gòmiz i el dia 29 té lloc la Nit del Foc al passeig de l'Esplanada.  
  
3. Definició de l'àmbit espacial  
Pel que fa a l'àmbit espacial, la festa té lloc a la ciutat d'Alacant, i són unes celebracions lligades al veïnat i que tenen com a centre neuràlgic el carrer o la plaça on es planta el monument, des d'on s'estenen pels voltants i pels carrers adjacents.  
  
L'àmbit temporal es concreta del 20 al 24 de juny, precedit pels actes preliminars organitzats per la Federació de les Fogueres de Sant Joan.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7301, del 23-06-2014 (2014/5835)

RESOLUCIÓN de 20 de junio de 2014, de la Consellería de Educación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial a favor de Les Fogueres de Sant Joan de Alicante.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   7301

Fecha DOGV
:   23-06-2014

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2014/5835

CVE


Fecha del documento
:   20-06-2014

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 20 de junio de 2014, de la Consellería de Educación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial a favor de Les Fogueres de Sant Joan de Alicante. [2014/5835]  
El artículo 12 del Estatut d'Autonomía de la Comunitat Valenciana señala que corresponde a la Generalitat velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana y su patrimonio histórico.  
Por su parte, la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, establece en su artículo 45 que serán declarados bienes inmateriales de interés cultural aquellas actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas que constituyen las manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y los de modos de vida tradicionales de los valencianos, así como las tradiciones en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio, y en especial aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.  
Visto el informe técnico favorable a la incoación del expediente de declaración de Bien de Interés Cultural Inmaterial a favor de Les Fogueres de Sant Joan de Alicante, expresión viva y popular de un pueblo, conjunción de fuego, música, arte, historia, cultura, sátira, convivencia, pólvora, indumentaria, que se identifican como patrimonio común y propio del conjunto de la ciudad de Alicante.  
Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, la Consellería de Educación, Cultura y Deporte resuelve:  
  
Primero  
Incoar expediente de declaración como Bien de Interés Cultural Inmaterial a favor de Les Fogueres de Sant Joan de Alicante.  
  
Segundo  
De conformidad con los artículos 28 y 45 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determinar los valores del bien que justifican la declaración, describir los detalles que permitan su precisa identificación, definir el ámbito espacial y temporal, en el anexo que se adjunta a la resolución, y fijar las normas de protección del bien, estableciéndose como medida de protección que la Generalitat velará por el normal desarrollo y la pervivencia de esta manifestación cultural y tutelará la conservación de sus valores tradicionales. Cualquier cambio que exceda el normal desarrollo de los elementos que forman esta manifestación cultural deberá comunicarse a la dirección general competente en materia de patrimonio cultural, para, en su caso, su autorización administrativa y consiguiente modificación de la presente declaración.  
La gestión de la fiesta la ostentará la Federació de Fogueres de Sant Joan d'Alacant, encargada de organizar la totalidad de actos centrales. Ésta, en conjunción con los demás actores, serán quienes decidan sobre aspectos materiales e inmateriales, así como el desarrollo de los actos de la festividad anual.  
Del mismo modo las administraciones públicas fomentarán la difusión de este bien, garantizarán su estudio y documentación con criterios científicos, e incorporaran los testimonios disponibles a soportes materiales que garanticen su pervivencia.  
  
Tercero  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, notificar la presente resolución a los interesados, así como comunicarla al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva.  
  
Cuarto  
Publicar la presente resolución con su anexo en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
  
Valencia, 20 de junio de 2014.- La consellera de Educación, Cultura y Deporte: M.ª José Catalá Verdet.  
ANEXO  
  
1. Exposición de motivos  
Les Fogueres de Sant Joan son expresión viva y popular de un pueblo, conjunción de fuego, música, arte, historia, cultura, sátira, convivencia, pólvora, indumentaria, que se identifican como patrimonio común y propio del conjunto de la ciudad de Alicante.  
La fiesta de Les Fogueres de Sant Joan es el mayor fenómeno asociativo de Alicante, disponiendo de una estructura organizativa sólida, que permite su permanencia y evolución conjugada con el sentimiento y respeto a la tradición, siendo múltiples las actividades realizadas a lo largo del denominado ejercicio foguerer, que fomentan y desarrollan la convivencia de un pueblo en torno a su cultura y sus tradiciones y que remarcan su idiosincrasia.  
Fiestas de tradición popular, Les Fogueres de Sant Joan reúnen un inequívoco valor patrimonial, al estar vertebradas por todos los mecanismos de conexión entre fiesta y patrimonio, que las convierten en un elemento singular y digno de la mayor protección que la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano otorga a aquellos elementos del llamado patrimonio inmaterial o intangible.  
  
2. Datos sobre el bien objeto de la declaración  
2.1. Denominación: Les Fogueres de Sant Joan.  
2.2. Localidad: Alicante.  
2.3. Fecha de realización: entre el 20 y el 24 de junio.  
2.4. Actores: Las comisiones de fogueres, que se organizan en torno a distritos y que realizan su actividad a lo largo de un ejercicio anual. Se reúnen en sus sedes sociales, también llamadas racons, en las que planifican los actos relativos a los días centrales de la fiesta y organizan y realizan actividades de tipo cultural y lúdico. Las comisiones de barraques, que adscritas a una comisión de foguera, participan junto a estas, en la organización de la fiesta y realizan de igual modo actividades de cariz cultural y lúdico.  
2.5. Descripción del bien  
2.5.1. Historia de Les Fogueres de Sant Joan  
La fiesta de Les Fogueres de Sant Joan tiene su origen en las celebraciones precristianas que se realizaban en torno al solsticio de verano y que, una vez asimiladas al culto cristiano, se celebraron en toda Europa en honor de san Juan Bautista. En Alicante, las primeras noticias que tenemos de estas celebraciones son del siglo XIX. El ayuntamiento trató de prohibir estos festejos, a causa de los desórdenes públicos que en ellos se producían.  
La transformación de la fiesta, tal y como hoy la conocemos, vino de la mano de José María Py y Ramírez de Cartagena, gaditano afincado en Alicante, quién vio la oportunidad de convertir aquellos festejos desorganizados en unas fiestas que sirvieran para atraer turistas, propuso cambiar las antiguas hogueras por monumentos artísticos de carácter efímero, siguiendo el modelo de la falla valenciana, encontrando gran acogida entre todos los sectores de la sociedad alicantina. Pronto se formalizaron las primeras comisiones de hogueras y el Ayuntamiento estableció tres premios en metálico para los mejores monumentos que se plantarían en junio de 1928. La primera edición de la fiesta contó con nueve monumentos y un calendario festivo que abarcaba tan solo dos días. En los años sucesivos fueron aumentando el número de comisiones, y se ampliaron los días y actos de la fiesta dotándola de una estructura organizativa con la creación de la primera Comisión Gestora.  
La llegada de la II República supuso un periodo de auge y consolidación para la fiesta recién creada, el Ayuntamiento dio un impulso decisivo a Les Fogueres, apoyando oficialmente los actos organizados por la Comisión Gestora y colaborando con su promoción exterior, la fiesta trascendió las fronteras locales, integrando colectivos provenientes de otras partes de la geografía española y del extranjero. Aparecen una serie de elementos que con el paso del tiempo serán definitorios de Les Fogueres. En 1931 se creó la primera barraca por parte de la peña Els Trenta-u y un año después se produjo la elección de la primera bellea del foc. También en estos años surgen las primeras hogueras infantiles y en 1936 tuvo lugar el primer concurso pirotécnico. Pero sin duda, uno de los hechos más significativos de estos años fue el nacimiento del estilo alicantino, basado en la transformación estética y formal de los monumentos, gracias a la inclusión en ellos de elementos provenientes del art déco y otros movimientos artísticos internacionales.  
En 1939, y tras el paréntesis de la Guerra Civil, Les Fogueres vuelven tímidamente a la ciudad a través de un único monumento plantado en el Mercado Central. No será hasta 1940 cuando la fiesta recupere su actividad normal, con las veintiuna hogueras que se plantarán ese año. Las décadas de 1940 y 1950 supondrán un periodo difícil para la fiesta, aunque se crearon nuevos actos que le dieron una estructura más estable: en 1941 la Ofrenda de Flores en honor a la Virgen del Remedio, en 1945 la creación del Pregón de Fiestas y la elección de la primera bellea del foc infantil, y en 1946 se creó la categoría especial para los monumentos adultos.  
En 1952 se realizará la primera hoguera oficial, plantada en la plaza del Ayuntamiento y sufragada íntegramente por el consistorio de la ciudad. A finales de esta década se añadirían dos nuevos desfiles a la fiesta: la Cabalgata histórica de Doña Violante y Alfonso X, que se celebraría durante algunos años y no tendría continuidad, y el Desfile Folclórico de la Provincia, creado en 1956, que perdura a día de hoy.  
A partir de estas fechas la fiesta sigue desarrollándose incorporando nuevos elementos, como el Coso Multicolor o la Cabalgata del Foc, y impulsando otros como la Entrada de Bandas o la Ofrenda de Flores, y se oficializó el traje de novia alicantina.  
La llegada de la democracia supuso un periodo de profunda renovación produciéndose la democratización de la estructura organizativa de las hogueras, aprobándose un nuevo reglamento que permitía la elección por votación de los miembros de la Comisión Gestora. El número de comisiones experimentará un aumento no conocido hasta el momento, algo que ocurrirá también con las barracas y las hogueras infantiles.  
Se amplió el calendario festivo a cuatro días, adelantándose la plantà de los monumentos al día 20 de junio. Se recuperó la cabalgata del ninot, desaparecida en las décadas anteriores y se potenció la participación de grupos nacionales e internacionales en el desfile folclórico. También se crearon nuevos actos como la elección de la bellea del foc infantil, la proclamación de las máximas representantes de la fiesta o el concurso de mascletaes que se realiza desde 1988 en la plaza de los Luceros.  
Se propició la creación de dos revistas oficiales, realizadas por el ayuntamiento y la Comisión Gestora, al mismo tiempo que se recuperó el valenciano como lengua vehicular de las hogueras. Se propició la recuperación de la indumentaria tradicional de la ciudad y se creó el Museo de Hogueras en el castillo de Santa Bárbara.  
En la década de 1990 se fijarán los logros conseguidos en la década anterior. Los esfuerzos irán dirigidos a promocionar la fiesta y a dignificar y organizar los actos ya existentes, destaca la concesión del título de Fiesta oficial de la Ciudad para las hogueras en 1999.  
En 2006, se producirá una transformación en el órgano rector de la fiesta, que cambiará su situación jurídica pasando de ser Comisión Gestora a convertirse en la Federació de Fogueres.  
2.5.2. Espacio geográfico: los distritos  
Las comisiones de hogueras y barracas están implantadas en el territorio urbano de la ciudad de Alicante. A cada una de las comisiones les corresponde una parcela de la ciudad, denominada distrito, que puede estar compuesta por una calle, una plaza, un grupo de calles o una barriada. Las barracas comparten con las hogueras este espacio geográfico estando vinculadas, en un número máximo de dos, a una comisión de hoguera.  
Esa ligazón de las comisiones de hogueras con el espacio geográfico en el que se asientan queda reflejada en su nombre, que coincide con la calle en la que plantan sus monumentos o con la barriada a la que pertenecen. Asimismo, algunas hogueras han recuperado en su denominación el nombre con el que era conocido su distrito en el pasado, algunos de ellos olvidados o en desuso.  
2.5.3. Espacio social: entramado asociativo  
Las comisiones de hogueras y barracas constituyen un entramado asociativo de carácter festivo, regido por la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Los foguerers y barraquers son los miembros de estas asociaciones, siendo los encargados de planificar, organizar y realizar las actividades propias de cada asociación y participar en los actos de carácter oficial organizados por la Federació de Fogueres.  
Las hogueras tienen su sede social en los llamados racons, lugares pensados para la convivencia de los asociados, en los que se reúnen de forma periódica y donde realizan actividades de carácter lúdico y cultural. Cada asociación cuenta con una junta directiva, que se renueva democráticamente de forma periódica, y una serie de cargos representativos, las bellezas y damas de honor que son elegidos anualmente.  
Las comisiones de hogueras trasladan su actividad durante los días de la fiesta al espacio urbano que les es propio, es decir, el distrito. Son las encargadas de plantar los monumentos-hoguera en la calle y al mismo tiempo de instalar los también llamados racons, espacios acotados al aire libre en los que los foguerers convivirán durante los cuatro días que dura la fiesta.  
Algunas de las comisiones de hogueras se agrupan a su vez en sectores, con la intención de estrechar lazos entre las asociaciones y fomentar la convivencia. Estos sectores están definidos por la proximidad geográfica existente entre las comisiones que la integran. Asimismo, algunas asociaciones se agrupan en federaciones, con la intención de aunar esfuerzos entre hogueras que pertenecen a una misma categoría.  
Las comisiones de barracas son asociaciones independientes de las comisiones de hogueras, pero al mismo tiempo vinculadas a ellas por medio de la pertenencia a un distrito. Tienen igualmente una junta directiva propia, que como en el caso de las hogueras se renueva periódicamente por votación. De igual manera se reúnen en sus sedes sociales y trasladan su actividad entre el 20 y el 24 de junio a la calle, estableciendo las barracas en las que los asociados desarrollan su actividad, financiada con sus aportaciones. Todas las asociaciones de fogueres y barraques se integran en una federación, la Federació de les Fogueres de Sant Joan. Se trata del ente gestor de la fiesta, siendo su objeto la organización y desarrollo de la misma.  
La Federación de les Fogueres de Sant Joan fue constituida en junio de 2006, si bien previamente, y desde sus orígenes, la fiesta ha sido gestionada por un ente, la Comisión Gestora, en sus inicios sin una forma jurídica determinada, tratándose de un grupo de personas que organizaban y gestionaban la fiesta, pasando posteriormente a constituirse en asociación. Mas tarde, con la necesaria constitución de todas las hogueras y barracas como asociación, surge la necesidad de constituirse la Federación, tal y como actualmente está concebida.  
El órgano de gobierno de la Federació de les Fogueres de Sant Joan es la asamblea general, que está compuesta por todas las asociaciones de fogueres y barraques, siendo el órgano de representación y gestión la junta directiva, a quien se le dio la denominación de comisión gestora siguiendo la denominación del anterior ente que gestionaba la fiesta.  
Entre los fines de la federación podemos destacar: la dirección y coordinación de todos los esfuerzos de las personas que hacen posible la fiesta; la promoción de la participación popular; la difusión y el fomento de la fiesta a todos los niveles; la supervisión de la gestión desarrollada por las distintas asociaciones integrantes de la misma; hermanar y estrechar las relaciones con otras entidades fiesteras dentro y fuera de la ciudad de Alicante; y, en general, todos aquellos orientados a la celebración de los festejos de Les Fogueres.  
Para ello realiza actividades diversas como: la organización de las actividades propias de la fiesta; campañas de divulgación para incrementar la participación; coordinación con el Ayuntamiento de Alicante de todas las actividades a realizar; búsqueda de fondos económicos; realización de publicaciones, campañas, conferencias, congresos, etc.; prestación de servicios a todas las asociaciones integradas para el cumplimiento de sus fines; diseño del programa anual de la fiesta; y, en general, todas aquellas dirigidas a fomentar, potenciar y engrandecer la fiesta de Les Fogueres de Sant Joan.  
2.5.4. Patrimonio cultural  
2.5.4.1. La hoguera  
La hoguera, como monumento artístico efímero, es el eje principal en torno al cual se desarrolla toda la fiesta. Son estructuras en las que se combinan la arquitectura, la escultura y la pintura y que siguen una composición tradicional formada por una base, donde se desarrollan escenas formadas por ninots, un cuerpo central y un remate. Para su construcción se emplean componentes como la madera, el cartón, la tela o nuevos materiales introducidos recientemente como el corcho blanco, que facilitan su combustión.  
Las formas de la hoguera están regidas en base a un contenido, la mayoría de las veces satírico y crítico, que se desarrolla en torno a las escenas que van contando los ninots, que están acompañados de cartelas explicativas.  
Las hogueras están divididas en categorías, según su presupuesto y son valoradas por un jurado que concede generalmente cinco premios a cada una de ellas, a excepción de las hogueras de categoría especial, a las que se conceden tantos premios como hogueras se han plantado ese año.  
2.5.4.2. Evolución estético-artística de la hoguera  
En los inicios de la fiesta, en 1928, la tendencia generalizada, en las tres primeras ediciones, fue la de seguir una estética cercana a la de la falla valenciana, con monumentos situados sobre catafalcos de gran altura, en los que ninots de carácter realista desarrollaban una única escena.  
No será hasta 1931 cuando, por parte del artista Gastón Castelló, se introducirán en el monumento elementos provenientes del art déco. Los rasgos estilísticos en los que estará basada esta estética serán la estilización, la simetría, la reiteración de motivos decorativos, la utilización de figuras alegóricas, el uso de colores planos y la introducción de volúmenes arquitectónicos. Estas innovaciones dieron como resultado una elegancia formal, una complejidad compositiva y una limpieza de líneas, que contrastaban con la estética de la falla valenciana. De esta forma, se acuñó para las nuevas formas el nombre de estilo alicantino, tomándose como modelo a seguir por muchos artistas.  
Tras la Guerra Civil, estas nuevas formas se mantuvieron, combinándose en muchos casos con elementos más monumentalistas o recargados que hicieron que poco a poco la hoguera fuera asimilándose a la falla valenciana. Esta tendencia se generalizó a partir de la década de 1960, en la que los monumentos alcanzaron una barroquización desconocida hasta la fecha.  
Esta tónica se mantendrá en la estética de las hogueras hasta los años finales de la década de 1970. Es en esta época cuando se anunciará en algunos monumentos los cambios formales y artísticos que se introducirán plenamente con la llegada de la democracia. Los artistas de la década de los ochenta transformaron la esencia formal y conceptual del monumento adoptando un nuevo lenguaje en el cual la experimentación estaba muy presente. A partir de este momento no habría una tendencia artística concreta a la cual los artistas pudieran acogerse, sino que cada uno de ellos podía dar respuesta libremente a los nuevos retos que planteaba el monumento.  
En la década de 1990 aparecerá una nueva generación de artistas que complementarán las innovaciones producidas en la década anterior y que reforzarán la libertad de cada artista para trabajar en un lenguaje que se adapte a su propia búsqueda estética y personal.  
El crecimiento del número de comisiones y por tanto de la demanda en la construcción de monumentos ha propiciado la convivencia entre artistas pertenecientes a los gremios de Alicante, Valencia y Burriana, lo que ha hecho que las fronteras estéticas existentes entre la hoguera y la falla vayan desapareciendo.  
2.5.4.3. El oficio de artista de hogueras  
En los inicios de la fiesta, la responsabilidad de la construcción de las hogueras recayó en los artistas plásticos de la ciudad, mayoritariamente pintores. La mayoría de ellos alternaban su trabajo artístico con la construcción de hogueras, siendo su formación de carácter autodidacta. Tras la guerra civil, la participación de los pintores fue decayendo, dando paso a una generación de artesanos que hicieron de la actividad hogueril su principal ocupación profesional. De esta manera el oficio se fue configurando y el aprendizaje del mismo fue tomando forma a través de la enseñanza directa en el taller.  
La creación del Gremio de Artistas de Hogueras en 1982 dio oficialidad a este colectivo y les dotó de una organización y una estructura que propiciara la defensa de sus intereses. Esto no supuso un cambio en la transmisión de conocimientos y en la formación de los futuros artistas de hogueras, pero sí propició una regulación del oficio.  
El ingreso en este colectivo se produce a través de un examen que evalúa los conocimientos y las aptitudes que tiene el candidato. Generalmente el examen consiste en la construcción de una hoguera, que será garante del trabajo del futuro artista.  
Poco a poco la formación se ha ido regularizando, gracias a los cursos de artista constructor de hogueras impartidos por miembros del gremio y recientemente con la creación del grado superior de Artista Foguerer y Construcción de Escenografías, que equiparará a los constructores de hogueras con otros profesionales y proyectará el oficio hacia el futuro.  
2.5.4.4. Ninots de carrer  
Los ninots de carrer, presentes desde los orígenes de la fiesta, son un elemento de la cultura popular conectado con otras manifestaciones similares conocidas como ninots de mitja quaresma o velles de serra. Se trata de composiciones escénicas colocadas en la vía pública formadas por un solo ninot o un grupo de ellos, que representan un acontecimiento humorístico, de crítica o popular.  
En Alicante, los ninots de carrer estaban integrados en las denominadas festes de carrer, fiestas populares en los que estas escenas representaban a vecinos de la calle o de la barriada, caricaturizándolos y añadiéndoles un componente crítico o irónico.  
Con el nacimiento de las hogueras, los ninots de carrer se incorporaron de forma natural a los nuevos festejos, siendo construidos por colectivos de personas y colocados en el entramado urbano de la ciudad. Situados de esta forma, los ninots constituían un elemento de sorpresa para los espectadores y suponían un complemento a los monumentos que plantaban las comisiones.  
Tras la Guerra Civil, los ninots de carrer desaparecieron, siendo recuperados en 1997 por parte de la Comisión Gestora. Desde entonces, el número de estos grupos ha crecido en presencia y calidad, estableciéndose tres modalidades, individual, grupo e infantil, que entran en concurso.  
2.5.4.5. Portadas de barraca  
Desde la creación de la primera barraca en 1931, la portada ha sido un elemento diferenciador. Realizada por artistas de hogueras o por la propia comisión, está colocada en el acceso a los espacios acotados que los barraquers plantan en la calle durante los días de hogueras. Sirve de carta de presentación de la comisión que la realiza. Están divididas en categorías según su presupuesto y son evaluadas por un jurado que concede tres premios a las mejores de cada una de ellas.  
Presenta motivos artísticos en relieve o tridimensionales, que hacen referencia a asuntos relacionados con la fiesta, con nuestras tradiciones o nuestra gastronomía. Asimismo pueden presentar motivos relacionados con la propia comisión de barraca, con la ciudad o con la actualidad.  
2.5.4.6. Literatura fiestera  
La literatura fiestera es uno de los elementos presentes desde los orígenes de las hogueras, siendo un componente que ha ido creciendo en paralelo a la expansión que ha experimentado la fiesta a lo largo de su historia.  
De entre las publicaciones producidas la más significativa es el llibret. Cada comisión edita el suyo, compartiendo con los demás una estructura prefijada que consiste en la inclusión del boceto y la explicación del monumento, las fotografías de los cargos y la comisión, el programa de fiestas, una memoria de las actividades realizadas durante el ejercicio y artículos de temática diversa, mayoritariamente relacionados con la fiesta.  
Los llibrets, como todos los elementos que conforman las hogueras, han sufrido una evolución. Los primeros llibrets que se publicaron en 1928 tenían una estructura sencilla, básicamente dedicada a ayudar a la fácil comprensión de las escenas que aparecían en el monumento. Poco a poco el contenido de los llibrets fue enriqueciéndose con pequeños artículos de temática alicantina o relativa a la barriada, elevándose el nivel cultural de estas publicaciones. Esta tónica se mantuvo vigente hasta la guerra civil, tras la cual el llibret sufrió un proceso de involución, reduciéndose su contenido a lo más esencial y recogiendo artículos que poco tenían que ver con la realidad del barrio.  
Este proceso de despersonalización del llibret terminará a finales de la década de 1980, experimentado un crecimiento tanto en contenidos como en calidad, convirtiéndose en publicaciones monográficas de temas relacionados con la ciudad y con la fiesta.  
En los primeros años de la fiesta aparecieron otra serie de publicaciones, de iniciativa privada, que complementaban la información aparecida en los llibrets. La más significativa es El Tio Cuc, revista satírica dirigida por José Coloma Pellicer, que dedicaba un número extraordinario a la fiesta. Junto a esta aparecieron otras como Fogueres d'Alacant, La Cremà o El Fogueter.  
Junto a las publicaciones editadas por las comisiones de hogueras, coexisten dos que, teniendo carácter oficial, son promovidas por el Ayuntamiento y por la Federació de Fogueres. La primera de ellas es la revista Festa, que tuvo su origen en 1936 y que fue recuperada en 1982. Su contenido se ha centrado mayoritariamente en asuntos relacionados con la ciudad, incorporando algunos artículos de temática fiestera.  
La segunda de estas publicaciones es la revista Fogueres, aparecida por iniciativa de la entonces Comisión Gestora en 1982. Es una publicación de temática eminentemente fiestera que ha ido creciendo en contenidos a lo largo del tiempo. Su confección ha estado a cargo de las sucesivas delegaciones de cultura que han formado parte de la Comisión Gestora.  
Otro de los elementos importantes dentro de la literatura fiestera es el teatre foguerer. De tipo costumbrista, desarrolla temas relacionados con las hogueras, en los que se hace una exaltación de la fiesta y de la ciudad. Escritos en valenciano, estos sainetes exponen situaciones cercanas a la vida cotidiana, que hacen que el espectador se identifique con lo que se está representando en el escenario.  
La recuperación de este tipo de sainetes se produjo en la década de 1980, cuando algunas comisiones comienzan a integrar pequeñas representaciones en los actos de presentación de sus cargos.  
La reciente creación de un certamen de teatro por parte de la Federació de Fogueres ha fomentado la creación de nuevas obras, escritas en su mayor parte por foguerers, garantizando así la presencia en el futuro de este género en nuestra fiesta.  
2.5.4.7. Patrimonio musical  
La música es otro de los componentes esenciales de la fiesta. Desde sus inicios, contó con la presencia de bandas de música que, venidas desde todos los puntos de la provincia, servirían de acompañamiento a la multitud de actos y desfiles que se producirían durante los días de fiesta.  
Tal es el volumen e importancia que ha alcanzado la presencia de la música en las hogueras que se creó un desfile ex professo, la Entrada de Bandas, para presentar estas agrupaciones musicales a la ciudad. Al mismo tiempo que esto ocurría, fueron surgiendo nuevas piezas musicales dedicadas a la fiesta.  
El más importante de estos pasodobles es el titulado Fogueres de Sant Joan, compuesto por Luis Torregrosa y cuyo letrista fue el periodista José Ferrándiz Torremocha. Desde su estreno, el 3 de agosto de 1929, fue la melodía más popular de la fiesta, convirtiéndose en 1995 en el himno oficial de la misma.  
A lo largo del tiempo, el patrimonio musical de las hogueras ha ido creciendo gracias a los pasodobles que se han ido creando como himnos de cada comisión o aquellos que están dedicados a personalidades del mundo de la fiesta, como presidentes de la Comisión Gestora, bellees del foc o foguerers destacados. Junto a las bandas de música, cobran protagonismo dentro de la fiesta las collas de dolçaines i tabals que de igual manera acompañan durante los desfiles a las comisiones de hogueras.  
2.5.4.8. Indumentaria tradicional  
En torno a la fiesta se ha creado una indumentaria identificativa y propia, el llamado traje de novia alicantina, rescatado de lo tradicional y adaptado a nuestra fiesta como seña de carácter distintivo por su mantilla elaborada de una forma particular, sus tejidos de seda de gran belleza y colorido en sus faldas así como terciopelos y damascos. Por otro lado, la recuperación de una indumentaria tradicional como elemento identitario de un pueblo o ciudad y hoy trasladado a la fiesta, ha supuesto un conocimiento de los diferentes elementos que la componen, ampliando un vocabulario específico que ha llevado a mantener una confección concreta recuperando el estilo propio de esta indumentaria tradicional, así como todo lo que la envuelve: tejidos, complementos, joyería.  
A través del estudio y recuperación de la indumentaria tradicional, con la que se han vestido los alicantinos, surge toda una industria primero doméstica, después artesanal y finalmente industrial que mueve mano de obra para su confección, los indumentaristas encargados de reproducir al detalle las piezas de los trajes; especialidades en torno a los tejidos, fábricas de sederías y algodones; así como artesanos dedicados a la orfebrería y joyería con la creación de joyas que resaltan con la belleza de los tejidos; la fabricación artesanal de abanicos que cuidan al detalle e incluso peluquería con la realización de los peinados tradicionales y la cosmética, sin olvidar la elaboración artesanal del azahar, así como la importancia de las floristerías en los diferentes actos, principalmente en la ofrenda de flores.  
2.5.4.9. Pirotecnia  
La presencia de la pirotecnia, está íntimamente ligada a la esencia misma de las hogueras, ya que será la encargada de dar fuego a los monumentos que cada comisión planta en la calle. Acompaña a las hogueras en sus desfiles por el distrito, especialmente durante la despertà e igualmente está presente durante todo el calendario festivo.  
El acto más relevante en el que la pólvora es protagonista, es el Concurso de Mascletaes que desde 1988, tiene lugar entre el 19 y el 24 de junio en la plaza de los Luceros. A las dos de la tarde, se reúnen en torno a la plaza multitudes de gente, que esperan escuchar y sentir la mascletà. Posteriormente, el ayuntamiento de la ciudad premia a las mejores empresas pirotécnicas que han participado en el concurso.  
Otro de los elementos pirotécnicos más característicos de la fiesta es la monumental palmera que se dispara a las doce de la noche del 24 de junio, desde lo alto del castillo de Santa Bárbara. Este elemento, visible desde toda la ciudad, marca el momento en el que comenzarán a arder todos los monumentos efímeros plantados ese año.  
2.5.4.10. Otros elementos de cultura popular  
2.5.4.10.1. Nanos i gegants  
Los nanos i gegants están presentes en todas las manifestaciones festivas de la ciudad desde el siglo XV. Asimismo, desde la creación de las hogueras, han formado parte de la identidad cultural de la fiesta. Su participación ha estado vinculada a los desfiles y actos organizados por el Ayuntamiento y la Comisión Gestora, divirtiendo con su presencia a los espectadores infantiles y adultos.  
2.5.4.10.2. Las danses  
La dansa o las danses es el baile valenciano tradicional mas autóctono. Se trata de un baile ritual de carácter urbano, que se realizaba en las plazas y calles de las ciudades y poblaciones valencianas en los días de fiesta mayor.  
Su origen se remonta al siglo XVI y en Alicante tenemos constancia documental de la realización del mismo en una fecha muy tardía, concretamente en 1829. Las danses estaban ligadas a las festes de carrer y se organizaban para conmemorar a los santos patronos de la ciudad o para la celebración de algunos acontecimientos de importancia.  
A finales de los años sesenta, las danses fueron cayendo en declive, desapareciendo de las fiestas de algunos barrios como San Gabriel o el Raval Roig donde todavía se realizaban. La recuperación para la fiesta de este baile tradicional llegó en 2008, cuando se organizó una dansà en la tarde del 23 de junio alrededor de la foguera oficial. Desde entonces, este acontecimiento ha ido arraigando en el programa de hogueras, manteniéndose presente hasta la actualidad.  
2.5.4.11. Conservación del legado cultural  
2.5.4.11.1. Museu de Fogueres  
El 27 de diciembre de 1981 se inauguró en el Pabellón de Ingenieros del castillo de Santa Bárbara el primer Museo de Hogueras. En él se exhibían algunos de los últimos ninots indultados junto a otros elementos documentales como fotografías, banderines y otros enseres de la fiesta.  
En 2003 el museo volvió a inaugurarse, esta vez en los bajos de la Casa de la Festa. A lo largo de las cinco salas que lo componen, se hace un recorrido cronológico y didáctico sobre la historia de la fiesta. El museo da cabida a los ninots que se indultan del fuego cada año, así como testimonios gráficos y documentales que refuerzan el discurso temático de cada una de las salas.  
El Museu de Fogueres se ha convertido en una herramienta eficaz para explicar y transmitir nuestra tradición a todos los que lo visitan, prolongando la presencia de las hogueras en la ciudad más allá del mes de junio. Al mismo tiempo es un lugar de conservación y restauración de los elementos que en él se exponen, algunos de ellos de vital importancia para comprender nuestra esencia festiva.  
2.5.4.11.2. Conservación del legado documental de la fiesta  
A lo largo de su historia, las hogueras han generado una gran cantidad de documentación. Esta ha sido producida tanto por la Comisión Gestora y el Ayuntamiento, como por las comisiones de hogueras y barracas.  
Uno de los centros de conservación del patrimonio documental de la fiesta es el Archivo Municipal de Alicante, en el que se custodian expedientes, bocetos, fotografías, carteles y otros elementos como llibrets, revistas oficiales o programas de mano. Asimismo, la Federació de Fogueres cuenta con un archivo en el que se recoge la documentación mas reciente producida por las hogueras, al igual que llibrets y fotografías.  
2.5.5. Desarrollo del calendario festivo  
Las comisiones de hogueras y barracas marcan los diferentes momentos del año mediante una serie de eventos. En el mes de diciembre, señalando que se está a tan solo seis meses de la celebración de las hogueras, se celebra el Certamen Artístico Fogueres de Sant Joan, el Sorteo de la Bolita, en el que las representantes de cada comisión eligen el número con el que desfilará cada una de las hogueras durante los días de fiesta, el Certamen de Villancicos y el Concurso de Belenes. Como colofón en los días cercanos a la Navidad se plantan dos monumentos, uno adulto y otro infantil, realizados por alumnos de los cursos de constructores de hogueras organizados por el Gremio de Artistas. La cremà de estas hogueras supone el punto final al año en curso.  
Hasta la celebración de las hogueras tiene lugar la elección de las candidatas que optarán al título de bellea del foc, la exposición del ninot en la que se reúnen los ciento ochenta ninots pertenecientes a cada una de las hogueras adultas e infantiles que se plantarán en el mes de junio. Un jurado otorga un premio a los mejores de cada categoría, mientras que el público, a través de sus votos, elige los ninots indultats, que se salvarán de las llamas y que formarán parte posteriormente del Museu de Fogueres.  
Las comisiones de hogueras y barracas realizan sus actividades a lo largo de un ejercicio anual, que excede los cinco días de fiesta que tienen lugar entre el 20 y el 24 de junio. Los días centrales de hogueras tienen su inicio con el pregón de fiestas, que se celebra cada año desde los balcones del Ayuntamiento de Alicante. Para pronunciarlo se elige a personalidades locales o de ámbito nacional que están relacionadas con nuestra fiesta o con la ciudad. Este acto del pregón viene precedido por el acto de ofrenda a los foguerers y barraquers fallecidos en el Monumento al Foguerer y por el desfile de la Arribada del Pregó, que parte desde la Casa de la Festa hasta las casas consistoriales y está formado por las bellees del foc y sus damas de honor, acompañadas por miembros de la Federació de Fogueres y el pregonero de ese año.  
El fin de semana anterior al 20 de junio tienen lugar los desfiles de la Entrada de Bandas y del Ninot. El primero de ellos se celebra el sábado y en él desfilan todas las comisiones junto a las bandas de música y colles de dolçaines que les acompañarán durante los días de fiesta. El desfile del Ninot tiene un carácter más espontáneo y menos protocolario. En él, las comisiones participan disfrazadas con trajes alusivos al tema de su hoguera o del ninot que han presentado a la exposición.  
El día 19 de junio tiene lugar la primera sesión del Concurso de Mascletaes, que se celebrará hasta el 24 de junio a las 14.00 h en la plaza de los Luceros. Por la noche se plantarán las monumentos infantiles y los ninots de carrer que serán visitados a la mañana siguiente por sus correspondientes jurados. En la noche del 20 de junio tiene lugar la plantà oficial de todos los monumentos adultos de la ciudad, así como la instalación de los racons y las barracas donde los fiesteros desarrollarán su actividad durante los días de hogueras. En la mañana del día 21 de junio las comisiones comienzan las despertaes en los distritos y es el momento en el que los jurados visitan los monumentos, otorgando premios a los mejores de cada categoría. La Ofrenda de Flores en honor a la Virgen del Remedio se inicia por la tarde continuando la tarde del día 22  
El 22 de junio tiene lugar el desfile de entrega de premios, en el que participan las comisiones que han obtenido algún galardón tanto en el monumento como en cualquiera de las actividades que organiza la Federació de Fogueres, a lo largo del ejercicio fiestero. Al mismo tiempo, un jurado visita aquellos monumentos que han sido designados como mas innovadores de entre todos los plantados ese año. Por la tarde, en la plaza del Ayuntamiento y en torno a la foguera oficial, se celebra la Dansà, que es el paso previo al comienzo del Desfile Folclórico Internacional, en el que participan representantes del folclore de nuestra provincia y del extranjero, así como las reinas y miembros de fiestas vecinas.  
El día 24 de junio, festividad de San Juan Bautista, tiene lugar la misa oficial de hogueras en la concatedral de San Nicolás y la comida oficial que el Ayuntamiento de la ciudad celebra en el castillo de Santa Bárbara para las delegaciones invitadas a nuestra fiesta, así como a las máximas representantes de las hogueras. A las doce de la noche tiene lugar el disparo de la monumental palmera desde la cumbre del monte Benacantil, con la que dará comienzo la cremà de las hogueras oficiales y de todos los monumentos adultos e infantiles de la ciudad, así como de las portadas de barraca.  
Durante la cremà de los monumentos, tiene lugar la popular banyà, en la que participan una parte de los espectadores que se encuentran contemplando como arde el monumento. Este acto, de raigambre popular, consiste en recibir agua por parte de los bomberos, sofocando de esta manera el calor propio del verano y el producido por las llamas de la hoguera. Al margen de los actos oficiales, entre el 20 y el 24 de junio, las comisiones de hogueras y barracas realizan su propio calendario de actividades destinadas al distrito en el que están enclavadas. Además de las despertaes, realizan verbenas nocturnas, pasacalles, mascletaes, ofrendas a los patronos de cada barriada o fiestas infantiles. Para finalizar el calendario festivo, entre el 25 y el 29 de junio se celebra el Concurso Internacional de Fuegos Artificiales que se dispara desde la playa del Cocó. Cada día, después del disparo de los fuegos, se enciende una traca luminosa en el paseo de Gómiz y el día 29, tiene lugar la Nit del Foc en el paseo de la Explanada.  
  
3. Definición del ámbito espacial  
En lo referente al ámbito espacial, la fiesta se desarrolla en la ciudad de Alicante, siendo unas celebraciones ligadas al vecindario y teniendo como centro neurálgico la calle o plaza en la que se planta el monumento, desde donde se extiende por las inmediaciones y las calles adyacentes.  
El ámbito temporal se concreta del 20 al 24 de junio, precedido por los actos preliminares organizados por la Federació de les Fogueres de Sant Joan.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML