Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 9965, del 25-10-2024 (2024/11329)

RESOLUCIÓ de 25 d’octubre de 2024, del conseller d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació per la qual s'establixen els servicis essencials mínims en ocasió de la vaga convocada per les organitzacions sindicals CC.OO., UGT i SLT per als dies 28 d'octubre, 11 de novembre, 28 i 29 de novembre i 5 i 9 de desembre, convertint-se en indefinida a partir del dia 23 de desembre de 2024.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/res/2024/10/25/(1)/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   9965

Data del DOGV
:   25-10-2024

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2024/11329

CVE
:   DOGV-V-2024-11329

Data del document
:   25-10-2024

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació

Tipus de document
:   Resolució

Correcció d'errades

 Descriptors 

:   * [servei d'interés general](javascript:void(0))
    * [vaga](javascript:void(0))
    * [transport de viatgers](javascript:void(0))

*Antecedents*

Primer. El dia 15 d'octubre de 2024, d'acord amb l'article  4 del RD  Llei 17/1977 de 4 de març, sobre relacions de treball, els diferents comités de vaga presentaren sengles escrits de preavís de vaga general en els sectors de transport de mercaderies per carretera, públic urbà de viatgers amb autobús, de viatgers per carretera, de viatgers per carretera mitjançant vehicles de tracció mecànica de més de nou places inclòs el conductor, excepte les empreses de caràcter públic, sanitari de malalts i accidentats i al lloguer de grues mòbils autopropulsades.

Segon. El dia 16 d'octubre de 2024, es va traslladar la citada convocatòria de vaga als sindicats convocants i a les associacions empresarials perquè formularen les seues propostes respecte als servicis mínims que hagen de garantir-se durant esta.

Tercer. El dia 21 d'octubre de 2024, el comité de vaga del sector del transport sanitari de malalts i accidentats va comunicar la desconvocatoria de la vaga en haver aconseguit un acord en el Servici interconfederal de Mediació i Arbitratge (AVENC).

Quart. El dia 25 d'octubre de 2024, el comité de vaga del sector del transport de mercaderies per carretera va comunicar la desconvocatoria de la vaga en haver aconseguit un acord en el Servici interconfederal de Mediació i Arbitratge (AVENC).

Quint. El dia 25 d'octubre de 2024, s'ha assenyalat la preceptiva mediació davant el Servici interconfederal de Mediació i Arbitratge (AVENC) en l'àmbit del transport de viatgers per carretera, tant urbà com interurbà, regular i discrecional.

*Fonaments de dret*

I. La competència per a establir les mesures necessàries per al funcionament del Servici Públic a què es referix l'article 10 del RD Llei 17/1977, ve atribuïda al Consell de la Generalitat Valenciana. En virtut d'això, i fent ús de les atribucions conferides en l'article 84 de la Reial decret 17/2024, de 12 de juliol, d'aprovació del Reglament orgànic i funcional de la Conselleria d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació, l'exercici d'esta competència correspon al Conseller d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació. D'acord amb l'article 26 de l'Orde 9/2024, de 25 d'abril, de la Conselleria d'Educació, Universitats i Ocupació es delega la competència en el secretari autonòmic d'Ocupació, qui al seu torn mitjançant resolució delega la firma en el director general de Treball, Cooperativisme i Seguretat Laboral.

II. El dret de vaga reconegut en l'article 28.2 de la CE té caràcter de dret fonamental donada la seua ubicació en la Secció primera, del Capítol II, del Títol I, i per tant gaudix dels mitjans de tutela i garantia reforçada establits en l'article 53.1 i 2 de la CE. La STC 11/1981, de 8 d'abril, assenyala (f.j. 9) que “la vaga es consagra com un dret constitucional, la qual cosa és coherent amb la idea de l'Estat social i democràtic de Dret establit per l'article 1.1 CE, que entre altres significacions té la de legitimar mitjans de defensa als interessos de grups i estrats de la població socialment dependents, i entre els quals es compta el d'atorgar reconeixement constitucional a un instrument de pressió que l'experiència secular ha mostrat ser necessari per a l'afirmació dels interessos dels treballadors en els conflictes socioeconòmics, conflictes que l'Estat social no pot excloure, però als quals sí que pot i deu proporcionar els adequats llits institucionals; ho és també amb el dret reconegut als sindicats en l'art. 7 de la Constitució, ja que un sindicat sense dret a l'exercici de la vaga quedaria, en una societat democràtica, buidat pràcticament de contingut; i ho és, en fi, amb la promoció de les condicions perquè la llibertat i la igualtat dels individus i grups socials siguen reals i efectives (art. 9.2 CE)”. En el mateix sentit la STC 33/2011, de 28 de març.

En la mateixa línia, la STC 123/1992 de 28 de setembre, va establir que “el dret de vaga, que hem qualificat ja com a subjectiu pel seu contingut i fonamental per la seua configuració constitucional, gaudix a més d'una singular preeminència per la seua més intensa protecció. En efecte, la Constitució reconeix en el seu art. 37 el dret dels treballadors i empresaris a adoptar mesures de conflicte col·lectiu, però esqueixa d'este marc general una d'elles, la vaga, per a col·locar-lo en lloc preferent, l'art. 28, conferint-li -com a tots els del seu grup- una major consistència que es reflectix en el major rang exigible per a la Llei que el regule i en la més completa tutela jurisdiccional, amb un llit processal ad hoc en la via judicial ordinària i el recurs d'empara davant nosaltres (arts. 53, 81 i 161 C.E.). La preeminència d'este dret produïx, durant el seu exercici, l'efecte de reduir i en certa manera anestesiar, paralitzar o mantindre en una vida vegetativa, latent, altres drets que en situacions de normalitat poden i deuen desplegar tota la seua capacitat potencial. Tal succeïx amb la potestat directiva de l'empresari, regulada en l'art. 20 de l'Estatut dels Treballadors”.

III. No obstant això, l'assenyalat anteriorment no suposa que els drets fonamentals reconeguts en la Constitució tinguen la consideració d'absoluts o il·limitats. Respecte del dret de vaga, el límit ve donat per la concurrència amb altres drets fonamentals i pel respecte dels béns constitucionalment protegits. Des de la citada STC 11/1981, de 8 d'abril, el Tribunal Constitucional ha anat establint estos límits (SSTC 26/1981, 33/1981, 51/1986, 53/1986, 27/1989 i 43/1999, entre altres), en la mesura en què la destinatària i creditora dels servicis afectats per la vaga és la comunitat sencera i, al mateix temps, essencials per a ella, sense que la consideració d'un servici com a essencial implique la supressió d'este dret, sinó únicament l'adopció de les garanties precises per a compatibilitzar tots dos interessos.

Respecte a les limitacions de la vaga per afectar servicis essencials, la STC 184/2006, de 19 de juny, ha establit el següent: "a) El dret de vaga pot experimentar limitacions o restriccions en el seu exercici derivades de la seua connexió amb altres drets o béns constitucionalment protegits, encara que mai podran depassar el seu contingut essencial, fer-ho impracticable, obstruir-lo més enllà del raonable o despullar-lo de la necessària protecció. Una d'eixes limitacions, expressament previstes en la Constitució, procedix de la necessitat de garantir els servicis essencials de la comunitat (SSTC 11/1981, de 8 d'abril, FFJJ 7, 9 i 18; 51/1986, de 24 d'abril, FJ 2; 53/1986, de 5 de maig, FJ 3; 27/1989, de 3 de febrer, FJ 1; 43/1990, de 15 de març, FJ 5 a); 148/1993, de 29 d'abril, FJ 5)”.

Conseqüentment, la consideració d'un servici com a essencial no pot significar de cap manera la supressió d'este dret per als treballadors ocupats en tal servici,  sinó només l'adopció de les garanties precises per al seu manteniment; assenyalant-se finalment que si la vaga ha de mantindre una capacitat de pressió suficient com per a aconseguir els seus objectius enfront de l'empresa, en principi destinatària del conflicte, no ha de ser-li afegida a la mateixa la pressió addicional del mal innecessari que patix la comunitat com a usuària dels servicis públics. En el mateix sentit la STS de 29 de maig de 1995 (RJ 4395), va establir que els límits ostenten diferent significació, en funció del servici afectat, per la qual cosa ha d'establir-se una graduació jeràrquica entre estos, ateses les “característiques” dels quals estan en pugna.

IV. D'acord amb doctrina constitucional reiterada, el caràcter essencial d'un servici,  ho és, no tant per la naturalesa de l'activitat que es desplega, sinó per la dels interessos a la satisfacció dels quals es dirigix la prestació de què es tracta, havent de ser essencials els béns i interessos satisfets, perquè el servici siga essencial, la qual cosa ens situa, com s'ha assenyalat, en el lliure exercici dels drets fonamentals i de les llibertats públiques i en el lliure gaudi dels béns constitucionalment protegits, que en l'àmbit al fet que es concreta esta resolució, es traduïx en el que es disposa en l'article 39 de la Constitució garantix la protecció social, econòmica i jurídica de la família.

En l'adopció de les mesures que garantisquen el manteniment dels servicis essencials ha de ponderar-se l'extensió territorial i personal, la duració prevista i les altres circumstàncies concurrents en la vaga, així com les concretes necessitats del servici i la naturalesa dels drets o béns constitucionalment protegits sobre els quals aquella repercutix (SSTC 26/1981, de 17 de juliol, FJ 15; 53/1986, de 5 de maig, FJ 3; 27/1989, de 3 de febrer, FJ 1; 43/1990, de 15 de març, FJ 5 d); 8/1992, de 16 de gener, FJ 2 b); 148/1993, de 29 d'abril,  FJ 5; 193/2006, de 19 de juny).

En les vagues que es produïsquen en servicis essencials de la comunitat, ha d'existir una raonable proporció entre els sacrificis que s'imposen als vaguistes i els que patisquen els usuaris d'aquells (STC 193/2006, de 19 de juny). Les mesures a adoptar han d'encaminar-se a garantir mínims indispensables per al manteniment dels servicis,  sense que això signifique que s'exigisca  aconseguir el nivell de rendiment habitual ni assegurar el funcionament normal dels servicis.

L'interés de la comunitat ha de ser pertorbat per la vaga només fins a extrems raonables, de manera que , tot i que la vaga únicament ha de  mantindre una capacitat de pressió suficient com per a    aconseguir els seus objectius enfront de la destinatària del conflicte, no ha de ser-li afegida a la mateixa la pressió addicional del mal  innecessari que patix la pròpia comunitat, sumant així a la que s'exercix  la que  es  realitza sobre els usuaris de les prestacions de servicis públics [SSTC 11/1981, de 8 d'abril, FJ 18; 26/1981, de 17 de juliol, FJ 15; 51/1986, de 24 d'abril,  FJ 5; 53/1986, de 5 de maig, FJ 3;43/1990, de 15 de març, FJ 5 e)].

La resolució per la qual  s'establisca  el manteniment de servicis essencials per a la   comunitat ha d'estar adequadament motivada perquè  afecta drets fonamentals constitucionalment garantits. Esta motivació ha d'exterioritzar-se adequadament a fi de   que els destinataris coneguen les raons i interessos per los quins el seu dret es va sacrificar i perquè , si és el cas, puguen defendre's davant els òrgans judicials (SSTC 26/1981, de 17 de juliol, FJ 14; 51/1986, de 24 d'abril, FJ 4; 53/1986, de 5 de maig, FJ 6; 43/1990, de 15 de març, FJ 5 f); 122/1990, de 2 de juliol, FJ 3; 8/1992, de 16 de gener, FJ 2; 193/2006, de 19 de juny).

L'establiment dels servicis mínims, tot i que ha d'assegurar la continuïtat del servici durant la vaga, ha de realitzar-se amb un criteri restrictiu, sense pretendre aconseguir el nivell de funcionament habitual, havent d'existir una raonable adequació o proporcionalitat entre la protecció de l'interés de la comunitat i la restricció imposada a l'exercici del dret de vaga, derivada de la fixació d'estos servicis mínims, entre els sacrificis que s'imposen als vaguistes i els que patisquen els usuaris, (SSTC 51/86, 53/86, i 123/90, entre altres).

Per tot això, cal concloure que, en l'adopció de les mesures necessàries per a assegurar el funcionament dels servicis essencials segons establix el paràgraf segon de l'art. 10. del Reial decret legislatiu 17/1977 esmentat, ha de conjugar-se el dret de vaga dels treballadors per a la defensa dels seus interessos i l'atenció d'estos servicis per a la comunitat, per la qual cosa han d'establir-se en la seua justa i estricta mesura per a satisfer l'interés general, que implica únicament la prestació dels treballs necessaris per a la cobertura mínima dels drets, llibertats o béns que el propi servici satisfà, però sense aconseguir el nivell de rendiment habitual, ni assegurar el seu funcionament normal. Assenyala el Tribunal Constitucional que estos servicis mínims afecten la part de l'activitat que es jutja no susceptible d'interrupció per a no danyar irremeiablement els drets fonamentals, les llibertats públiques i els béns protegits constitucionalment.

V. La classe i nombre de treballs que hagen de realitzar-se per a cobrir els drets i llibertats que el servici satisfà, i el tipus de garanties que ha d'adoptar-se, no poden determinar-se de manera apriorística, sinó després d'una valoració i ponderació dels béns o drets afectats, de l'àmbit personal, funcional o territorial de la vaga, de la seua duració i altres circumstàncies que concorren per a aconseguir el major equilibri entre el dret de vaga i aquells altres béns que el propi servici essencial satisfà. (Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Madrid de 12 de novembre de 1997, núm. 1147/1997).

En el mateix sentit la sentència de la Sala Tercera del Tribunal Suprem de 15 de gener de 2007 ha incidit en l'exigència de motivació en les resolucions que fixen els servicis mínims, assenyalant que esta mateixa ha de concretar-se fins a aconseguir a les circumstàncies singulars de la convocatòria de què es tracte. També, la STS de 10 de novembre de 2010, Sala contenciosa administrativa, Secció Sèptima, ha incidit en esta exigència, en grau més alt quan es reforcen servicis mínims establits en sentències anteriors, i en l'exigència de distingir en l'establiment de servicis mínims les peculiaritats dels diversos dies i hores que concorren en una mateixa convocatòria.

VI. En l'establiment dels servicis essencials mínims a exercir és una exigència distingir les peculiaritats concretes de cada convocatòria, reflectida en els dies i hores en què tindrà lloc, i que suposen una afectació en major o menor mesura als interessos generals dels ciutadans. En el present cas, la convocatòria afecta al transport públic urbà de viatgers amb autobús, transport de viatgers per carretera, transport de viatgers per carretera mitjançant vehicles de tracció mecànica de més de nou places inclòs el conductor, excepte les empreses de caràcter públic i al lloguer de grues mòbils autopropulsades.

Es recorda que, respecte al transport regular de viatgers per carretera, ha de tindre's en compte que, conforme a l'article 64.1 de la Llei 16/1987, de 30 de juliol, d'ordenació dels transports terrestres, este es desenvolupa dins d'itineraris preestablits i amb subjecció a calendaris i horaris prefixats, i s'ordenar mitjançant les “expedicions” que definix l'article 81.3 del Reial decret 1211/1980, de 28 de setembre, com cada circulació independent amb horari diferenciat realitzada entre la totalitat o una part dels nuclis de població comunicats pels servicis. Posteriorment, se va aprovar la Llei 6/2011, d'1 d'abril, de la Generalitat , de la Mobilitat de la Comunitat Valenciana, que establix que les administracions públiques facilitaran la mobilitat de les persones com a element essencial de la seua qualitat de vida i de les seues possibilitats de progrés en relació amb el desenvolupament de les seues oportunitats d'accés   al treball, a la formació, als servicis i a l'oci .

VII. La vaga que ens ocupa s'inicia el dia 28 d'octubre, continuant els dies 28 i 29 de novembre i 5 i 9 de desembre, convertint-se, finalment, en indefinida a partir del dia 23 de desembre de 2024, és a dir, es produirà en dies laborables i lectius quan les necessitats de transport terrestre de viatgers resulta més necessari ja que la majoria de desplaçaments durant el mateix són motivats per obligacions inajornables i per a l'exercici d'altres drets constitucionalment protegits, com el dret a l'educació (article 27 CE), el dret al treball (article 35 CE) o el dret a la salut (article 43 CE), tant quan els ciutadans requerisquen utilitzar els servicis de transport per a acudir a centres sanitaris.

El mateix cal assenyalar respecte al transport urbà de viatgers, devent així mateix diferenciar entre franges horàries per a atendre de manera específica l'exercici d'estos  drets en aquelles hores que en un dia laborable i lectiu els ciutadans acudixen als seus centres de treball o als centres escolars.

VIII. Amb vista a determinar els servicis essencials mínims a exercir, s'han valorat els servicis que es presten, les característiques concretes del servici que justifiquen la fixació d'un percentatge determinat per a la seua prestació i el caràcter de la convocatòria.

De conformitat amb els antecedents i fonaments jurídics anteriors, havent-se complit totes les prescripcions legals de caràcter general, així com les específiques reguladores de la matèria concreta, vistos els preceptes legals citats i altres de general i pertinent aplicació, així com els precedents en altres convocatòries de vaga de característiques similars a l'actual, resolc:

*Primer*. Als efectes previstos en article 10.2 del Reial decret llei 17/1977, de 4 de març, i disposicions concordants, es determinen les mesures necessàries per a assegurar els Servicis Essencials Mínims que hauran de prestar-se pel personal afectat mentres dure la situació de vaga convocada:

Transport interurbà de viatgers per carretera (regular i discrecional):

– Transport escolar: el 100% dels servicis que regularment es presten en dies lectius.

– Transport a centres de treball: el 65% dels servicis, havent de prioritzar en este percentatge aquelles expedicions amb recorreguts de major distància.

– Resta dels servicis regulars:

- Servicis que tinguen autoritzades, per a cada ruta, fins a 4 expedicions (anada i tornada): 1 expedició completa.

- Servicis que tinguen autoritzades, per a cada ruta de 5 a 7 expedicions (anada i tornada): 2 expedicions completes.

– Servicis que tinguen autoritzades, per a cada ruta, 8 o més expedicions (anada i tornada): 3 expedicions completes.

Per al càlcul s'arredonirà a la unitat, per excés o per defecte, segons que la fracció decimal resultant siga igual o superior, o inferior a cinc dècimes.

Les expedicions afectades per la vaga seran cobertes amb els anteriors servicis mínims, realitzant-se cadascuna d'elles amb un únic vehicle base, i aquelles que s'inicien, si és el cas, d'acord amb l'horari que tinguen autoritzat, abans de l'hora de començament de la vaga, es realitzaran íntegrament.

– Servicis discrecionals: el 20% dels servicis prestats habitualment.

Transport urbà, metropolità i de rodalia de curt recorregut de viatgers:

Per a circulacions (operacions) el 55% dels servicis entre les 6.00 i les 9.00 hores i entre les 17.00 i les 19.00 hores, per a la resta de les franges horàries el 40% dels servicis prestats habitualment.

No obstant això, en funció del desenvolupament de la vaga i els seus efectes reals sobre els drets constitucionalment protegits es podrà revisar la present resolució per a garantir la seua efectiva protecció.

A les empreses, sentit el comité de vaga, correspondrà l'aplicació d'estos servicis,  així com  els altres  de caràcter essencial no previstos en este acte, que hauran de realitzar-se amb els mitjans       personals estrictament necessaris per a assegurar la seua prestació en condicions de màxima seguretat, responsabilitzant-se les parts del seu compliment.

*Segon*. El que es disposa en els apartats anteriors d'esta resolució no suposarà cap limitació dels drets que la normativa reguladora de la vaga reconega al personal en esta situació no emprat en la cobertura dels servicis mínims establits, ni tampoc afectarà la tramitació o efectes de les peticions que motiven la vaga.

*Tercer*. Notifique's la resolució als  sindicats convocants, als comités de vaga i a les associacions d'empresaris i les Conselleries afectades.

*Quart*. La present resolució tindrà efecte des del primer dia de vaga, independentment de la data de la seua publicació en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.*

De conformitat amb el que s'establix en els articles 112, 123 i 124 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques i 10, 14, i 46 de la Llei 29/1998, reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa, la present resolució, que posa fi a la via administrativa, podrà ser recorreguda potestativament en reposició, o bé caldrà plantejar directament recurs contenciós administratiu, en els terminis i davant els òrgans que s'indiquen a continuació:

a) El recurs de reposició haurà d'interposar-se davant la Conselleria d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació en el termini d'un mes a comptar des de l'endemà de la seua notificació.

b) El recurs contenciós administratiu haurà de plantejar-se davant el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el termini de dos mesos a comptar des de l'endemà de la seua notificació.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 9965, del 25-10-2024 (2024/11329)

RESOLUCIÓN de 25 de octubre de 2024, del conseller de Educación, Cultura, Universidades y Empleo por la que se establecen los servicios esenciales mínimos con ocasión de la huelga convocada por las organizaciones sindicales CC.OO., UGT y SLT para los días 28 de octubre, 11 de noviembre, 28 y 29 de noviembre y 5 y 9 de diciembre, convirtiéndose en indefinida a partir del día 23 de diciembre de 2024.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/res/2024/10/25/(1)/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   9965

Fecha DOGV
:   25-10-2024

Sección del DOGV
:   I. DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   2024/11329

CVE
:   DOGV-C-2024-11329

Fecha del documento
:   25-10-2024

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Cultura, Universidades y Empleo

Tipo de documento
:   Resolución

Corrección de errores

 Descriptores 

:   * [servicio de interés general](javascript:void(0))
    * [huelga](javascript:void(0))
    * [transporte de viajeros](javascript:void(0))

*Antecedentes*

Primero. El día 15 de octubre de 2024, de acuerdo con el artículo 4 del RD Ley 17/1977 de 4 de marzo, sobre relaciones de trabajo, los distintos comités de huelga presentaron sendos escritos de preaviso de huelga general en los sectores de transporte de mercancías por carretera, público urbano de viajeros en autobús, de viajeros por carretera, de viajeros por carretera mediante vehículos de tracción mecánica de más de nueve plazas incluido el conductor, salvo las empresas de carácter público, sanitario de enfermos y accidentados y al alquiler de grúas móviles autopropulsadas.

Segundo. El día 16 de octubre de 2024, se trasladó la citada convocatoria de huelga a los sindicatos convocantes y a las asociaciones empresariales para que formulasen sus propuestas respecto a los servicios mínimos que deban garantizarse durante la misma.

Tercero. El día 21 de octubre de 2024, el comité de huelga del sector del transporte sanitario de enfermos y accidentados comunicó la desconvocatoria de la huelga al haber alcanzado un acuerdo en el Servicio Interconfederal de Mediación y Arbitraje (SIMA).

Cuarto. El día 25 de octubre de 2024, el comité de huelga del sector del transporte de mercancías por carretera comunicó la desconvocatoria de la huelga al haber alcanzado un acuerdo en el Servicio Interconfederal de Mediación y Arbitraje (SIMA).

Quinto. El día 25 de octubre de 2024, se ha señalado la preceptiva mediación ante el Servicio Interconfederal de Mediación y Arbitraje (SIMA) en el ámbito del transporte de viajeros por carretera, tano urbano como interurbano, regular y discrecional.

*Fundamentos de derecho*

I. La competència para establecer las medidas necesarias para el funcionamiento del Servicio Público a que se refiere el artículo 10 del RD Ley 17/1977, viene atribuida al Consell  de la Generalitat Valenciana. En virtud de ello, y en uso de las atribuciones conferidas en el artículo 84 de la Real Decreto 17/2024, de 12 de julio, de aprobación del Reglamento orgánico y funcional de la Conselleria de Cultura, Universidades y Empleo, el ejercicio de dicha competencia corresponde al Conseller de Educación, Cultura, Universidades y Empleo. De acuerdo con el artículo 26 de la Orden 9/2024, de 25 de abril, de la Conselleria de Educación, Universidades y Empleo se delega la competencia en el secretario autonómico de Empleo, quien a su vez mediante resolución delega la firma en el director general de Trabajo, Cooperativismo y Seguridad Laboral.

II. El derecho de huelga reconocido en el artículo 28.2 de la CE tiene carácter de derecho fundamental dada su ubicación en la Sección primera, del Capítulo II, del Título I, y por tanto goza de los medios de tutela y garantía reforzada establecidos en el artículo 53.1 y 2 de la CE. La STC 11/1981, de 8 de abril, señala (f.j. 9) que “la huelga se consagra como un derecho constitucional, lo que es coherente con la idea del Estado social y democrático de Derecho establecido por el artículo 1.1 CE, que entre otras significaciones tiene la de legitimar medios de defensa a los intereses de grupos y estratos de la población socialmente dependientes, y entre los que se cuenta el de otorgar reconocimiento constitucional a un instrumento de presión que la experiencia secular ha mostrado ser necesario para la afirmación de los intereses de los trabajadores en los conflictos socioeconómicos, conflictos que el Estado social no puede excluir, pero a los que sí puede y debe proporcionar los adecuados cauces institucionales; lo es también con el derecho reconocido a los sindicatos en el art. 7 de la Constitución, ya que un sindicato sin derecho al ejercicio de la huelga quedaría, en una sociedad democrática, vaciado prácticamente de contenido; y lo es, en fin, con la promoción de las condiciones para que la libertad y la igualdad de los individuos y grupos sociales sean reales y efectivas (art. 9.2 CE)”. En el mismo sentido la STC 33/2011, de 28 de marzo.

En la misma línea, la STC 123/1992 de 28 de septiembre, estableció que “el derecho de huelga, que hemos calificado ya como subjetivo por su contenido y fundamental por su configuración constitucional, goza además de una singular preeminencia por su más intensa protección. En efecto, la Constitución reconoce en su art. 37 el derecho de los trabajadores y empresarios a adoptar medidas de conflicto colectivo, pero desgaja de este marco general una de ellas, la huelga, para colocarlo en lugar preferente, el art. 28, confiriéndole -como a todos los de su grupo- una mayor consistencia que se refleja en el mayor rango exigible para la Ley que lo regule y en la más completa tutela jurisdiccional, con un cauce procesal ad hoc en la vía judicial ordinaria y el recurso de amparo ante nosotros (arts. 53, 81 y 161 C.E.). La preeminencia de este derecho produce, durante su ejercicio, el efecto de reducir y en cierto modo anestesiar, paralizar o mantener en una vida vegetativa, latente, otros derechos que en situaciones de normalidad pueden y deben desplegar toda su capacidad potencial. Tal sucede con la potestad directiva del empresario, regulada en el art. 20 del Estatuto de los Trabajadores”.

III. Sin embargo, lo señalado anteriormente no supone que los derechos fundamentales reconocidos en la Constitución tengan la consideración de absolutos o ilimitados. Respecto del derecho de huelga, el límite viene dado por la concurrencia con otros derechos fundamentales y por el respeto de los bienes constitucionalmente protegidos. Desde la citada STC 11/1981, de 8 de abril, el Tribunal Constitucional ha ido estableciendo estos límites (SSTC 26/1981, 33/1981, 51/1986, 53/1986, 27/1989 y 43/1999, entre otras), en la medida en que la destinataria y acreedora de los servicios afectados por la huelga es la comunidad entera y, al mismo tiempo, esenciales para ella, sin que la consideración de un servicio como esencial implique la supresión de este derecho, sino únicamente la adopción de las garantías precisas para compatibilizar ambos intereses.

Respeto a las limitaciones de la huelga por afectar a servicios esenciales, la STC 184/2006, de 19 de junio, ha establecido lo siguiente: "a) El derecho de huelga puede experimentar limitaciones o restricciones en su ejercicio derivadas de su conexión con otros derechos o bienes constitucionalmente protegidos, aunque nunca podrán rebasar su contenido esencial, hacerlo impracticable, obstruirlo más allá de lo razonable o despojarlo de la necesaria protección. Una de esas limitaciones, expresamente previstas en la Constitución, procede de la necesidad de garantizar los servicios esenciales de la comunidad (SSTC 11/1981, de 8 de abril, FFJJ 7, 9 y 18; 51/1986, de 24 de abril, FJ 2; 53/1986, de 5 de mayo, FJ 3; 27/1989, de 3 de febrero, FJ 1; 43/1990, de 15 de marzo, FJ 5 a); 148/1993, de 29 de abril, FJ 5)”.

Consecuentemente, la consideración de un servicio como esencial no puede significar en modo alguno la supresión de este derecho para los trabajadores ocupados en tal servicio, sino solo la adopción de las garantías precisas para su mantenimiento; señalándose finalmente que si la huelga ha de mantener una capacidad de presión suficiente como para lograr sus objetivos frente a la empresa, en principio destinataria del conflicto, no debe serle añadida a la misma la presión adicional del daño innecesario que sufre la comunidad como usuaria de los servicios públicos. En el mismo sentido la STS de 29 de mayo de 1995 (RJ 4395), estableció que los límites ostentan diferente significación, en función del servicio afectado, por lo que debe establecerse una graduación jerárquica entre los mismos, atendiendo a las “características” de los que están en pugna.

IV. De acuerdo con doctrina constitucional reiterada, el carácter esencial de un servicio, lo es, no tanto por la naturaleza de la actividad que se despliega, sino por la de los intereses a cuya satisfacción se dirige la prestación de que se trata, debiendo ser esenciales los bienes e intereses satisfechos, para que el servicio sea esencial, lo que nos sitúa, como se ha señalado, en el libre ejercicio de los derechos fundamentales y de las libertades públicas y en el libre disfrute de los bienes constitucionalmente protegidos, que en el ámbito a que se concreta esta resolución, se traduce en lo dispuesto en el artículo 39 de la Constitución garantiza la protección social, económica y jurídica de la familia.

En la adopción de las medidas que garanticen el mantenimiento de los servicios esenciales ha de ponderarse la extensión territorial y personal, la duración prevista y las demás circunstancias concurrentes en la huelga, así como las concretas necesidades del servicio y la naturaleza de los derechos o bienes constitucionalmente protegidos sobre los que aquélla repercute (SSTC 26/1981, de 17 de julio, FJ 15; 53/1986, de 5 de mayo, FJ 3; 27/1989, de 3 de febrero, FJ 1; 43/1990, de 15 de marzo, FJ 5 d); 8/1992, de 16 de enero, FJ 2 b); 148/1993, de 29 de abril, FJ 5; 193/2006, de 19 de junio).

En las huelgas que se produzcan en servicios esenciales de la comunidad, debe existir una razonable proporción entre los sacrificios que se impongan a los huelguistas y los que padezcan los usuarios de aquéllos (STC 193/2006, de 19 de junio). Las medidas a adoptar han de encaminarse a garantizar mínimos indispensables para el mantenimiento de los servicios, sin que ello signifique que se exija alcanzar el nivel de rendimiento habitual ni asegurar el funcionamiento normal de los servicios.

El interés de la comunidad debe ser perturbado por la huelga solo hasta extremos razonables, de modo que, aun cuando la huelga únicamente ha de mantener una capacidad de presión suficiente como para lograr sus objetivos frente a la destinataria del conflicto, no debe serle añadida a la misma la presión adicional del daño innecesario que sufre la propia comunidad, sumando así a la que se ejerce la que se realiza sobre los usuarios de las prestaciones de servicios públicos [SSTC 11/1981, de 8 de abril, FJ 18; 26/1981, de 17 de julio, FJ 15; 51/1986, de 24 de abril, FJ 5; 53/1986, de 5 de mayo, FJ 3;43/1990, de 15 de marzo, FJ 5 e)].

La resolución por la que se establezca el mantenimiento de servicios esenciales para la   comunidad ha de estar adecuadamente motivada puesto que afecta a derechos fundamentales constitucionalmente garantizados. Esta motivación debe exteriorizarse adecuadamente con objeto de que los destinatarios conozcan las razones e intereses por los cuales su derecho se sacrificó y para que, en su caso, puedan defenderse ante los órganos judiciales (SSTC 26/1981, de 17 de julio, FJ 14; 51/1986, de 24 de abril, FJ 4; 53/1986, de 5 de mayo, FJ 6; 43/1990, de 15 de marzo, FJ 5 f); 122/1990, de 2 de julio, FJ 3; 8/1992, de 16 de enero, FJ 2; 193/2006, de 19 de junio).

El establecimiento de los servicios mínimos, aun cuando debe asegurar la continuidad del servicio durante la huelga, ha de realizarse con un criterio restrictivo, sin pretender alcanzar el nivel de funcionamiento habitual, debiendo existir una razonable adecuación o proporcionalidad entre la protección del interés de la comunidad y la restricción impuesta al ejercicio del derecho de huelga, derivada de la fijación de estos servicios mínimos, entre los sacrificios que se imponen a los huelguistas y los que padezcan los usuarios, (SSTC 51/86, 53/86, y 123/90, entre otras).

Por todo ello, cabe concluir que, en la adopción de las medidas necesarias para asegurar el funcionamiento de los servicios esenciales según establece el párrafo segundo del art. 10. del Real Decreto legislativo 17/1977 mencionado, debe conjugarse el derecho de huelga de los trabajadores para la defensa de sus intereses y la atención de dichos servicios para la comunidad, por lo que deben establecerse en su justa y estricta medida para satisfacer el interés general, que implica únicamente la prestación de los trabajos necesarios para la cobertura mínima de los derechos, libertades o bienes que el propio servicio satisface, pero sin alcanzar el nivel de rendimiento habitual, ni asegurar su funcionamiento normal. Señala el Tribunal Constitucional que estos servicios mínimos afectan a la parte de la actividad que se juzga no susceptible de interrupción para no dañar irremediablemente los derechos fundamentales, las libertades públicas y los bienes protegidos constitucionalmente.

V. La clase y número de trabajos que hayan de realizarse para cubrir los derechos y libertades que el servicio satisface, y el tipo de garantías que ha de adoptarse, no pueden determinarse de forma apriorística, sino tras una valoración y ponderación de los bienes o derechos afectados, del ámbito personal, funcional o territorial de la huelga, de su duración y demás circunstancias que concurren para alcanzar el mayor equilibrio entre el derecho de huelga y aquellos otros bienes que el propio servicio esencial satisface. (Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Madrid de 12 de noviembre de 1997, núm. 1147/1997).

En el mismo sentido la sentencia de la Sala Tercera del Tribunal Supremo de 15 de enero de 2007 ha incidido en la exigencia de motivación en las resoluciones que fijen los servicios mínimos, señalando que ésta misma debe concretarse hasta alcanzar a las circunstancias singulares de la convocatoria de que se trate. También, la STS de 10 de noviembre de 2010, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Séptima, ha incidido en esta exigencia, en mayor medida cuando se refuerzan servicios mínimos establecidos en sentencias anteriores, y en la exigencia de distinguir en el establecimiento de servicios mínimos las peculiaridades de los diversos días y horas que concurren en una misma convocatoria.

VI. En el establecimiento de los servicios esenciales mínimos a desempeñar es una exigencia distinguir las peculiaridades concretas de cada convocatoria, reflejada en los días y horas en que va a tener lugar, y que suponen una afectación en mayor o menor medida a los intereses generales de los ciudadanos. En el presente caso, la convocatoria afecta al transporte público urbano de viajeros en autobús, transporte de viajeros por carretera, transporte de viajeros por carretera mediante vehículos de tracción mecánica de más de nueve plazas incluido el conductor, salvo las empresas de carácter público y al alquiler de grúas móviles autopropulsadas.

Se recuerda que, respecto al transporte regular de viajeros por carretera, debe tenerse en cuenta que, conforme al artículo 64.1 de la Ley 16/1987, de 30 de julio, de ordenación de los transportes terrestres, este se desarrolla dentro de itinerarios preestablecidos y con sujeción a calendarios y horarios prefijados, y se ordenar mediante las “expediciones” que define el artículo 81.3 del Real Decreto 1211/1980, de 28 de septiembre, como cada circulación independiente con horario diferenciado realizada entre la totalidad o una parte de los núcleos de población comunicados por los servicios. Posteriormente, se aprobó la Ley 6/2011, de 1 de abril, de la Generalitat, de la Movilidad de la Comunitat Valenciana, que establece que las administraciones públicas facilitarán la movilidad de las personas como elemento esencial de su calidad de vida y de sus posibilidades de progreso en relación con el desarrollo de sus oportunidades de acceso     al trabajo, a la formación, a los servicios y al ocio.

VII. La huelga que nos ocupa se inicia el día 28 de octubre, continuando los días 28 y 29 de noviembre y 5 y 9 de diciembre, convirtiéndose, finalmente, en indefinida a partir del día 23 de diciembre de 2024, es decir, se producirá en días laborables y lectivos cuando las necesidades de transporte terrestre de viajeros resulta más necesario ya que la mayoría de desplazamientos durante el mismo son motivados por obligaciones inaplazables y para el ejercicio de otros derechos constitucionalmente protegidos, como el derecho a la educación (artículo 27 CE), el derecho al trabajo (artículo 35 CE) o el derecho a la salud (artículo 43 CE), tanto cuando los ciudadanos requieran utilizar los servicios de transporte para acudir a centros sanitarios.

Lo mismo cabe señalar respecto al transporte urbano de viajeros, debiendo asimismo diferenciar entre franjas horarias para atender de manera específica el ejercicio de dichos derechos en aquellas horas que en un día laborable y lectivo los ciudadanos acuden a sus centros de trabajo o a los centros escolares.

VIII. En orden a determinar los servicios esenciales mínimos a desempeñar, se han valorado los servicios que se prestan, las características concretas del servicio que justifican la fijación de un porcentaje determinado para su prestación y el carácter de la convocatoria.

De conformidad con los antecedentes y fundamentos jurídicos anteriores, habiéndose cumplido todas las prescripciones legales de carácter general, así como las específicas reguladoras de la materia concreta, vistos los preceptos legales citados y demás de general y pertinente aplicación, así como los precedentes en otras convocatorias de huelga de características similares a la actual, resuelvo:

*Primero*

A los efectos previstos en artículo 10.2 del Real Decreto Ley 17/1977, de 4 de marzo, y disposiciones concordantes, se determinan las medidas necesarias para asegurar los Servicios Esenciales Mínimos que deberán prestarse por el personal afectado mientras dure la situación de huelga convocada:

Transporte interurbano de viajeros por carretera (regular y discrecional):

– Transporte escolar: el 100% de los servicios que regularmente se prestan en días lectivos.

– Transporte a centros de trabajo: el 65% de los servicios, debiendo priorizar en este porcentaje aquellas expediciones con recorridos de mayor distancia.

– Resto de los servicios regulares:

- Servicios que tengan autorizadas, para cada ruta, hasta 4 expediciones (ida y vuelta): 1 expedición completa.

- Servicios que tengan autorizadas, para cada ruta de 5 a 7 expediciones (ida y vuelta): 2 expediciones completas.

- Servicios que tengan autorizadas, para cada ruta, 8 o más expediciones (ida y vuelta): 3 expediciones completas.

Para el cálculo se redondeará a la unidad, por exceso o por defecto, según que la fracción decimal resultante sea igual o superior, o inferior a cinco décimas.

Las expediciones afectadas por la huelga serán cubiertas con los anteriores servicios mínimos, realizándose cada una de ellas con un único vehículo base, y aquellas que se inicien, en su caso, de acuerdo con el horario que tengan autorizado, antes de la hora de comienzo de la huelga, se realizarán en su totalidad.

– Servicios discrecionales: el 20% de los servicios prestados habitualmente.

Transporte urbano, metropolitano y de cercanías de corto recorrido de viajeros:

Para circulaciones (operaciones) el 55% de los servicios entre las 6:00 y las 9:00 horas y entre las 17:00 y las 19:00 horas, para el resto de las franjas horarias el 40% de los servicios prestados habitualmente.

No obstante, en función del desarrollo de la huelga y sus efectos reales sobre los derechos constitucionalmente protegidos se podrá revisar la presente resolución para garantizar su efectiva protección.

A las empresas, oído el comité de huelga, corresponderá la aplicación de estos servicios, así como los demás de carácter esencial no previstos en este acto, que deberán realizarse con los medios personales estrictamente necesarios para asegurar su prestación en condiciones de máxima seguridad, responsabilizándose las partes de su cumplimiento.

*Segundo*

Lo dispuesto en los apartados anteriores de esta resolución no supondrá limitación alguna de los derechos que la normativa reguladora de la huelga reconozca al personal en dicha situación no empleado en la cobertura de los servicios mínimos establecidos, ni tampoco afectará a la tramitación o efectos de las peticiones que motiven la huelga.

*Tercero*

Notifíquese la resolución a los sindicatos convocantes, a los comités de huelga y a las asociaciones de empresarios y las Consellerias afectadas.

*Cuarto*

La presente resolución surtirá efectos desde el primer día de huelga, independientemente de la fecha de su publicación en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana.*

De conformidad con lo establecido en los artículos 112, 123 y 124 de la Ley 39/2015, de 1 de octubre, del procedimiento administrativo común de las administraciones públicas y 10, 14, y 46 de la Ley 29/1998, reguladora de la jurisdicción contencioso-administrativa, la presente resolución, que pone fin a la vía administrativa, podrá ser recurrida potestativamente en reposición, o bien cabrá plantear directamente recurso contencioso-administrativo, en los plazos y ante los órganos que se indican a continuación:

a) El recurso de reposición deberá interponerse ante la Conselleria de Educación, Cultura, Universidades y Empleo en el plazo de un mes a contar desde el día siguiente al de su notificación.

b) El recurso contencioso-administrativo deberá plantearse ante el Tribunal Superior de Justicia de la Comunitat Valenciana en el plazo de dos meses a contar desde el día siguiente al de su notificación.

  

València, 25 de octubre de 2024

(p. d. Orden 9/2024; DOGV 9838, 29.04.2024)

Andrés Lluch Figueres

Director general de Trabajo, Cooperativismo y Seguridad Laboral



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI