Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5385, del 10-11-2006 (2006/12472)

Resolució de 17 d'octubre de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel, i s'obri període d'informació pública.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5385

Data del DOGV
:   10-11-2006

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/12472

CVE


Data del document
:   17-10-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Utiel](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [monument](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))

Resolució de 17 d'octubre de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, per la qual s'incoa expedient de declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel, i s'obri període d'informació pública. [2006/F12472]  
Vista la Resolució de 20 de gener de 1997 de la llavors Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual es va acordar tindre per incoat expedient per a la declaració com a bé d'interés cultural, amb categoria de monument, l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel, i l'informe favorable que respecte d'això va emetre la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, 13 de gener de 1998.  
Vist, així mateix, l'informe del Servici del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la continuació de l'expedient de referència.  
Atés que, segons el que disposa l'article 27.7 de l'esmentada llei, es requerix la incoació d'un nou expedient respecte del ja iniciat en data 20 de gener de 1997, i després d'haver-se complementat l'expedient amb els requisits exigits per la llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, esta Direcció General, en l'exercici de les atribucions que li atorga el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, resol:  
Primer  
Incoar nou expedient per a la declaració de bé d'interés cultural, amb categoria de monument, a favor de l'església parroquial de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel.  
Segon  
De conformitat amb el que disposa l'article 28 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determinar els valors del bé que justifiquen la declaració, descriure este, les seues parts integrants, pertinences i accessoris per a la més perfecta identificació, així com delimitar l'entorn afectat i fixar les normes de protecció del bé i el dit àmbit en els annexos que s'adjunten a la present resolució.   
Tercer  
En compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'article 27.3 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, notificar esta resolució als interessats i a l'Ajuntament d'Utiel i fer-los saber que, de conformitat amb el que establixen els articles 35 i 36 en relació amb el 27.4 de la llei, la realització de qualsevol intervenció, tant en el monument com en el seu entorn, haurà de ser autoritzada preceptivament per esta direcció general amb caràcter previ a la seua realització i a l'atorgament de llicència municipal, si és el cas, quan esta resulte preceptiva, així com qualsevol canvi d'ús en l'immoble a què es contrau la present incoació, de conformitat amb el que disposa l'article 33 de la mencionada llei.  
Quart  
La present incoació, d'acord amb el que establix l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, determina la suspensió de l'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'immoble i el seu entorn de protecció, així com de les dites actuacions quan siguen dutes a terme directament per les entitats locals. Queden igualment suspesos els efectes de les ja atorgades, suspensió els efectes de la qual i, de conformitat amb la limitació temporal continguda en l'incís segon de l'article 33 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, es resoldran després de la declaració.  
No obstant això, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus podrà autoritzar les actuacions mencionades quan considere que, en aplicació de les normes de protecció determinades per la present resolució, manifestament no perjudiquen els valors del bé que motiven la incoació, així com les obres que per causa major o interés general hagen de realitzar-se inajornablement, segons el que disposa l'incís primer del mencionat article.  
Quint  
Que en compliment d'allò que s'ha preceptuat en l'article 27.3 de la llei es notifique la present resolució al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva i al Registre de la Propietat de València al mateix fi.  
Sext  
Conforme al que preveu l'article 86 de la Llei de Procediment Administratiu, i en l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, obrir un període d'informació pública, a fi que totes les persones tinguen interés que puguen examinar l'expedient durant el termini d'un mes a partir de la publicació de la present resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats en la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, Servici de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, avinguda de Campanar, número 32, de València.  
Sèptim  
Que la present resolució, amb els seus annexos, es publique en el Diari Oficial de la Generalitat i en el Boletín Oficial del Estado.  
València, 17 d'octubre de 2006.. El director general de Patrimoni Cultural Valencià i Museus: Manuel Muñoz Ibáñez.  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
1. Denominació:  
Església de Nostra Senyora de l'Assumpció.  
2. Descripció:  
Basada en l'Estudi Previ 93/2 de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència.  
a) Immoble objecte de la declaració  
La magnífica església de Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel és un clar exponent del gòtic meridional, que es definix per la busca d'un espai interior únic, de formes rectangulars i quadrades i marcadament tancat de cara al medi exterior. Amb sistema perimetral de capelles entre contraforts interiors, respon a la tipologia uninau tan difosa a la Corona d'Aragó i sud de França.  
La seua construcció continua la trajectòria iniciada en la segona mitat del s. XV dels edificis públics, on noves solucions tècniques i elements decoratius enriquixen les formes tradicionals, i quan s'introduïx l'ús de pilars i nervadures torsos de secció helicoïdal. És llavors quan es construïx l'edifici més significatiu del període, la Llotja de València (1483-98), i en el pla de l'arquitectura religiosa és a la part sud, en contacte amb l'influx castellà (Utiel va pertànyer al marquesat de Villena), on s'alcen les obres més importants. Entre estes destaca l'església de Sant Jaume de Villena, per influència de la Llotja de València, de gruixuts pilars torsos de vives arestes i una banda de decoració esculpida a manera de capitell. També hi ha elements de secció helicoïdal en l'ampliació de la catedral d'Orihuela. Als pilars helicoïdals, per la seua cronologia, la parroquial d'Utiel s'emparenta també amb el convent de Santa Clara a Múrcia i la part dels peus de la col·legiata de Gandia.  
El temple consta dels elements següents:  
La nau central  
Ampli espai rectangular rodejat de 5 capelles per cada costat, construïdes entre els contraforts i un absis de cinc costats, huitavat, amb capelles de planta poligonal irregular de 4 i 6 costats.  
Mesura al seu interior 37,7 m de longitud per 15,10 m d'amplària als peus, i 14,75 al presbiteri; les capelles entre contraforts mesuren, entre els eixos, 5,5 m, les 4 primeres i 6,25, la resta, amb una profunditat mitjana de 3,5 m, la qual cosa dóna un total de 22,40 m d'amplària. L'altura de la nau és de 23 m.  
L'interior està format per una doble estructura d'arcs apuntats situats a dos nivells diferents. L'inferior marca l'accés a les capelles laterals i arranca en mènsules dels contraforts a una altura de 9,80 m i 12,80 m d'altura de la clau, les dovelles estan formades per carreus de pedra llaurada.  
El segon nivell marca l'arrancada de l'estructura de la coberta, i està format per pilars torsos d'aresta viva, adossats als estreps, que s'alcen fins a l'arrancada de les voltes. Estos pilars tenen bases semicirculars adornades amb un astràgal, i capitells sustentats per dos àngels sostenidors d'escuts. D'estos capitells partixen els arcs formerets apuntats de traça més senzilla que els que tanquen les capelles i els arcs que configuren la volta.  
La volta presenta una traça molt singular, ja que els arcs torals són de mig punt en compte dels usuals apuntats. Tots estos arcs principals de pedra són torsos, excepte el tercer i el sext, que tenen estries longitudinals. Estes voltes tenen nervadures transversals, tercelets, que arranquen de la clau de l'arc faixó que separa les dites voltes, estes nervadures transversals no són espiralades sinó estriades.   
Als peus de la nau es va construir, l'any 1811, el cor alt, sobre tres voltes bufades sustentades per arcs entre pilastres de capitell jònic engarlandat.  
L'aspecte interior de la nau ha patit diverses modificacions. Després de la Guerra Civil s'afigen al costat de l'epístola tres grans finestres que desfiguren l'aspecte i el sistema d'il·luminació. Recentment s'ha picat la maçoneria i se l'ha deixada vista.  
La torre campanar  
Esta imponent fàbrica de carreuat va començar a construir-se en el període de 1564-1568, dirigida per Martín de Baca, 40 anys després de l'inici de les obres de l'església.   
El campanar és de planta rectangular i les dimensions són 7,90 × 6, 90 m, mesurades en la planta del campanar. L'altura total del campanar és de 45,5 m.  
La planta de campanes presenta un gran buit amb arc de mig punt en cada una de les seues fatxades, i està coberta amb una volta de creueria. A la coberta d'esta s'accedix a través d'una xicoteta escala de caragol. Els cantons de la torre estan apilastrats, seguint la mateixa modulació que el frontis de la fatxada principal, que després apareix en el gir amb la torre del rellotge. Estes pilastres apareixen també en el punt mitjà del campanar fins a l'altura de la fatxada.  
La capella de la comunió i la sagristia  
Situades en un cos edificat de forma rectangular adossat a l'església al costat de l'epístola. Per les dades documentals obtingudes, este cos potser es va construir en dos fases. La primera correspondria a la primitiva capella de la comunió datada en 1610; esta primitiva capella constava d'una nau i tres arcs interiors que suportaven una volta i una coberta de fusta.  
Sobre esta capella es va edificar l'actual en 1905, d'estil neogòtic, d'una sola nau i tres voltes de creueria amb arcs apuntats que deixen entre els contraforts tres capelles d'escassa profunditat en cada un dels seus costats.  
La segona fase correspondria a la construcció de la sagristia al final del s. XVII. En un principi consistia en un ampli espai rectangular de 12,5 m de longitud i 8,20 m d'amplària, amb una altura de 9 m. Cobert per una volta plana. Este gran espai va romandre sense modificacions fins mitjan d'este segle, en què es va subdividir amb la col·locació d'un forjat intermedi.  
L'exterior  
L'aspecte exterior de l'església és molt sobri, destaquen els seus alts murs llisos fins a l'altura de la primera cornisa, que correspon a la coberta de les capelles laterals de la nau central. Este mur engloba els contraforts que apareixen vistos a partir d'esta altura fins a la cornisa de la nau central.  
Els contraforts varien en altura de les dos primeres voltes, comptant des dels peus del temple; els més alts corresponen als arcs faixons. La fàbrica dels cantons d'estos és de carreus vistos i la resta de maçoneria.  
Entre els murs i sobre les capelles laterals se situen les finestres que, amb arcs de mig punt, il·luminen la nau central, la brancalada de les finestres és de carreus llaurats que es troben ocults després del morter que revist l'exterior de la fatxada.   
Disposa de dos portades; la principal, als peus de la nau, és la que dóna al carrer de Santa Maria. Treballada en pedra, de 1625, d'estil manierista, és molt senzilla en la seua composició. Les seues motlures són quasi planes i està adornada amb pinacles coronats per boles. Sobre esta es troba la finestra situada en l'eix de la nau, realitzada igual que la porta amb una modulació senzilla. El coronament es compon d'una cornisa correguda sobre la qual s'han disposat senzills frontons entre pilastres amb el corresponent a la portada principal d'un traçat corb. A la fatxada que dóna a la plaça de l'Ajuntament s'obri la porta lateral del centre, de la mateixa traça que l'anterior i realitzada en data posterior. Està composta igualment per un arc de mig punt però que a diferència de l'altra porta està emmarcada per dos pilastres a cada costat, amb fornícula coronada amb un frontó.  
b) Parts integrants:  
La nau central i capelles laterals.  
El campanar.  
La capella de la comunió.  
La sagristia.  
Les fatxades.  
c) Delimitació de l'entorn afectat (Llei 16/85 art.11.2):  
Justificació de la delimitació proposada:  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:  
. Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, i que pot afectar-lo, tant visualment com físicament, qualsevol intervenció que es realitze sobre estes.  
. Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat i en què qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció d'este o del caràcter de l'espai urbà.  
. Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment, que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.  
. Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que encara que no tinga una situació d'immediatesa amb el BIC afecten de manera fonamental la percepció d'este.  
Origen: trobada entre l'eix del carrer Reial i el del carrer Álamos. Punt A.  
Sentit: horari  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia seguix per l'eix del carrer Álamos i gira a oest recorrent les parts posteriors de les parcel·les que donen al carrer Reial fins a la núm. 14; creua el carrer Reial i continua per la part posterior de la parcel·la núm.1 de la plaça de l'Ajuntament i les del carrer de Santa Maria fins a l'eix del carrer Pozo; seguix per este fins a la seua trobada amb l'eix del carrer Sant Maria. Gira a est per la mitgera nord de la parcel·la núm. 6 del carrer de Santa Maria i recorre les parts posteriors de les parcel·les que donen a la plaça de l'Església i de la núm. 1 del carrer Beato Gálvez, seguix per la mitgera nord d'esta per a creuar el carrer Beato Gálvez. Incorpora les parcel·les núm. 4 i 6 d'este carrer i núm. 15 del carrer de la Santíssima Trinitat per a continuar a sud per les parts posteriors de les parcel·les que donen al carrer Beato Gálvez i al carrer Traïció, fins a l'eix del carrer Reial i per este fins al punt d'origen.  
d) Béns mobles que comprén i constituïsquen part essencial de la seua història  
d.I. Béns mobles integrants o que formen part del mateix edifici  
d.I.1 Pintura mural  
d.I.1.a. Àngels majors adorant el sagrament eucarístic, al·lusiva a la fundació del temple núm. del SVI C0008100000154 i identificat com a 46.17.249-001-0007, amb tècnica al fresc, a la zona superior de l'altar major, amb data inscrita sobre la reedificació del temple en 1665. Inscripció: Es va reedificar este temple en 1665.  
d.I.1.b. Escut i llegenda, núm. del SVI C0008100000155 i identificat com a 46.11.147-249-0008, al fresc amb aigua de calç i pigments sobre acabat d'estuc de l'any 1796 i davant la llegenda en medalló «D.OM.Esta capilla titular de los stos. martires Fabian y Sebastian: es propia y privatiba del capitan Dº Miguel de Cordova, Yranzo, y Galve: quien dio lizencia P en la capilla de D. Emilio Enriquez.»  
d.I.1.c. Fragment núm. del SVI C0008100000456 i identificat com a 46.11.147-249-0012, al fresc amb aigua de calç i pigments sobre acabat d'estuc del s. XVIII a la capella lateral.  
d.I.2. Escultura  
d.I.2.a. Escut heràldic en baix relleu tallat en pedra de la família Córdova, a la segona capella al costat de l'Epístola.  
d.I.2.b. Pila baptismal amb el núm. de SVI C0008100000154, s'identifica com a 46.17.249-001-0007; realitzat l'any 1721, és de pedra amb forma de petxina i peu sustentador amb cara d'àngel.  
d.II. Béns mobles que no formen part de l'edifici, però que hi estan consubstancialment vinculats  
d.II.1 Escultura  
d.II.1.a. Sant Francesc Gálvez Iranzo. Imatge religiosa tallada en fusta i policromada del final del XIX i/o principi del XX, situada al costat de la pila baptismal.  
d.II.1.b. Crucifix del s. XVIII tallat en fusta, restaurat. Es troba al despatx parroquial.  
d.II.1.c. Mare de Déu del Remei, de ple volum en talla amb pigments sobre fusta de 47 × 14 × 14 cm. És la reproducció de la cremada en la guerra fa 67 anys. Mantell negre brodat en or, amb corona d'or; s'utilitzava per a portar-la als pobles en processó. Va ser realitzada l'any de la coronació.  
d.II.2. Ebenisteria  
d.II.2.a. Barguenyo de fusta sobre pota de ferro en fusta de roure de 63 × 93 × 49 cm, del s. XVIII. Donat per particular. En el 90 va ser restaurat.  
d.II.3. Tèxtils i indumentària  
d.II.3.a Estoig de tissú de plata amb el núm. de SVI C0008100000149 i amb el núm. d'identificació 46.17.249-001-0002, brodat a mà en fil d'or sobre tissú de plata de 23 × 24cm, del s. XVIII, brodat en or i fil de colors i rivetat en or. Amb tres borles als cantons, faltaria la casulla i el cobrecalze per a completar el joc. Es conserva el maniple (SVI C0008100000150).  
d.II.3.b Maniple de tissú de plata núm. de SVI C0008100000150 i identificat com a 46.17.249-001-0003, brodat a mà en fil d'or sobre tissú de plata de 41,53 × 15 cm, del s. XVIII, or i fil de colors. Hi ha estoig (SVI C0008100000149).  
d.II.4. Orfebreria  
d.II.4.a. Calze amb el núm. del SVI C0008100000148 i identificat com a 46.17.249-001-0001, de plata i copa sobredaurada fosa, sobredaurada i burinada de 23,5 × 9 × 13 cm de base, any 1917, decorat amb motius geomètrics i inscripció «La noria 4 de septiembre de 1917».  
d.II.4.b. Sacra d'altar, hi ha una altra igual (del conjunt de tres) amb el núm. de SVI C0008100000151 i identificada com a 46.17.249-001-0004 repujat i fos de plata de 34,5 cm × 27,5 cm, del s. XVIII. La inscripció en un dels medallons diu així: «Da Jacinta Ferrandis de Meza». Se'n conserven dos xicotetes i una gran. Restaurada en el 90.  
d.II.4.c. Sacra d'altar (del conjunt de tres) núm. de SVI C0008100000152 i identificada com a 46.17.249-001-0005, repujat i fos de plata de 50,5 × 64 cm, del s. XVIII. La inscripció diu: «Da Jacinta Ferrandis de Meza». N'hi ha dos xicotetes i una gran. Restaurada en el 90.  
d.II.4.d. Creu processional de plata barroca i amb addicions contemporànies.  
d.II.4.e. Custòdia barroca de caràcter iberoamericà en sagristia  
d.II.4.e. Enquadernació barroca de plata amb escuts sobre el llibre dels evangelis editat a Madrid en 1731 a la sagristia.  
d.II.4.f. Calze del s. XVII de plata sobredaurada, firmat per Becerril, a la sagristia.I. Béns mobles integrants o que formen part del mateix edifici.  
e) Normativa de protecció de l'església de la Nostra Senyora de l'Assumpció d'Utiel i el seu entorn.  
Monument  
Article primer. Caldrà ajustar-se al que disposa la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.  
Article segon. Per als béns mobles ressenyats en el present decret s'atindrà al que disposa la secció tercera, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns mobles d'interés cultural.   
Article tercer. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Entorn de protecció  
Article quart. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà de conformitat amb els criteris establits en la present normativa, i en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de l'esmentada llei.   
Totes les intervencions requeriran la definició precisa del seu abast per al seu tràmit autoritzatori, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
Article quint. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà de sospesat informe tècnic municipal, es podrà derivar la no-necessitat de tràmit autoritzatori previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.  
En estos casos, l'ajuntament comunicarà a esta administració, en el termini de 10 dies, la concessió de llicència municipal, i adjuntarà, com a mínim, l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.  
Article sext. La contravenció del que preveuen els articles anteriors, determinarà la responsabilitat de l'Ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article sèptim. Criteris d'intervenció  
. Es mantindran les pautes de la parcel·lació històrica de l'entorn.  
. Seran mantingudes les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat.  
. Els edificis tradicionals del conjunt, pel seu alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que els caracteritza, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública, i hauran de preservar i restaurar els caràcters originaris d'estes.  
. El nombre de plantes permeses és de tres altures (planta baixa més dos), i queden prohibits els semisoterranis.  
. L'altura reguladora màxima, definida segons el Reglament de Zones d'Ordenació Urbanística de la Comunitat Valenciana, és de 10,00 m per a tres plantes i 4,00 m per a planta baixa o una planta.  
. Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran, en el cos principal de l'edifici la profunditat edificable del qual oscil·larà entre 8 i 11 metres, inclinades, de teula àrab, amb pendent màxima del 35%, de dos aiguavessos i carener d'altura màxima 2,25 m respecte de l'altura de cornisa. Este requisit únicament podrà ser dispensat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.  
. Les noves edificacions s'adequaran amb caràcter estètic a la tipologia i acabats tradicionals d'Utiel, i la fatxada atendrà a les disposicions següents:  
· Ràfecs amb longitud màxima de volada de 35 cm.  
· Impostes, motlures, marcs, cèrcols, coronaments ornamentals i la resta d'elements compositius amb una longitud màxima de volada de 15 cm.  
· Buits de fatxada de proporció vertical.  
· Balcons de barana metàl·lica amb amplària màxima de volada de 40 cm, 15 cm de cantell i longitud màxima de 1,80 m; es prohibixen els miradors.  
· Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.  
· L'ús permés en esta zona serà el residencial. S'admetran els següents usos, sempre que mostren la seua compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:  
A) Magatzems.  
B) Locals industrials ubicats a la planta baixa.  
C) Locals d'oficina.  
D) Ús comercial.  
Article octau. Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en l'apreciació de l'escena o paisatge urbà del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o arbratge, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres de semblant mena i conseqüències, hauran de sotmetre's a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.   
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga autorització expressa.  
Article nové. Qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o del seu entorn de protecció se sotmetrà al que disposa el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article deu. Esta normativa és transitòria fins a l'aprovació del preceptiu Pla Especial de Protecció previst en l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià per als entorns de protecció dels monuments.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5385, del 10-11-2006 (2006/12472)

Resolución de 17 de octubre de 2006, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel, y se abre período de información pública.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5385

Fecha DOGV
:   10-11-2006

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2006/12472

CVE


Fecha del documento
:   17-10-2006

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Utiel](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [monumento](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))

Resolución de 17 de octubre de 2006, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, por la que se incoa expediente de declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel, y se abre período de información pública. [2006/F12472]  
Vista la Resolución de 20 de enero de 1997 de la entonces Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia por la que se acordó tener por incoado expediente para la declaración como bien de interés cultural, con categoría de monumento, la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel, y el informe favorable que al respecto emitió la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos 13 de enero de 1998.  
Visto, asimismo, el informe del Servicio del Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental favorable a la continuación del expediente de referencia.  
Considerando que a tenor de lo dispuesto en el artículo 27.7 de la citada ley, se requiere la incoación de un nuevo expediente respecto del ya iniciado en fecha 20 de enero de 1997, y tras haberse complementado el expediente con los requisitos exigidos por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano. Esta dirección general, en el ejercicio de las atribuciones que le otorga el Reglamento Orgánico y Funcional de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, resuelve:  
Primero  
Incoar nuevo expediente para la declaración de bien de interés cultural, con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel.  
Segundo  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 28 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determinar los valores del bien que justifican la declaración, describir el mismo, sus partes integrantes, pertenencias y accesorios para su más perfecta identificación, así como delimitar el entorno afectado y fijar las normas de protección del bien y dicho ámbito en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.   
Tercero  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, notificar esta resolución a los interesados y al Ayuntamiento de Utiel y hacerles saber que, de conformidad con lo que establecen los artículos 35 y 36 en relación con el 27.4 de la ley, la realización de cualquier intervención, tanto en el monumento como en su entorno, deberá ser autorizada preceptivamente por esta dirección general con carácter previo a su realización y al otorgamiento de licencia municipal en su caso, cuando esta resulte preceptiva, así como cualquier cambio de uso en el inmueble al que se contrae la presente incoación de conformidad con lo que dispone artículo 33 de la mencionada ley.  
Cuarto  
La presente incoación, de acuerdo con lo establecido en el artículo 33 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, determina la suspensión del otorgamiento de licencias municipales de parcelación, urbanización, construcción, demolición, actividad y demás actos de edificación y uso del suelo que afecten al inmueble y su entorno de protección, así como de dichas actuaciones cuando sean llevadas a cabo directamente por las entidades locales. Quedan, igualmente suspendidos los efectos de las ya otorgadas, suspensión cuyos efectos y, de conformidad con la limitación temporal contenida en el inciso segundo del artículo 33 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, se resolverán tras la declaración.   
No obstante, la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos podrá autorizar las actuaciones mencionadas cuando considere que, en aplicación de las normas de protección determinadas por la presente resolución, manifiestamente no perjudican los valores del bien que motivan la incoación, así como las obras que por causa mayor o interés general hubieran de realizarse inaplazablemente, según lo dispuesto en el inciso primero del referido artículo.   
Quinto  
Que en cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la ley se notifique la presente resolución al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva y al Registro de la Propiedad de Valencia al mismo fin.  
Sexto  
Conforme a lo previsto en el artículo 86 de la Ley de Procedimiento Administrativo, y en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, abrir un período de información pública, a fin de que cuantas personas tengan interés puedan examinar el expediente durante el plazo de un mes a partir de la publicación de la presente resolución en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. El expediente estará a disposición de los interesados en la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos, Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, avenida de Campanar, número 32, de Valencia.  
Séptimo  
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diario Oficial de la Generalitat y en el Boletín Oficial del Estado.  
Valencia, 17 de octubre de 2006.. El director general de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos: Manuel Muñoz Ibáñez.  
ANEXO I  
Datos sobre el bien objeto de la declaración  
1. Denominación:   
Iglesia Nuestra Señora de la Asunción.  
2. Descripción:  
Basada en el Estudio Previo 93/2 de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia.  
a) Inmueble objeto de la declaración  
La magnífica iglesia de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel es un claro exponente del gótico meridional, que se define por la búsqueda de un espacio interior único, de formas rectangulares y cuadradas y marcadamente cerrado de cara al medio exterior. Con sistema perimetral de capillas entre contrafuertes interiores, responde a la tipología uninave tan difundida en la Corona de Aragón y sur de Francia.   
Su construcción continúa la trayectoria iniciada en la segunda mitad del s. XV de los edificios públicos, donde nuevas soluciones técnicas y elementos decorativos enriquecen las formas tradicionales, y cuando se introduce el uso de pilares y nervaturas torsos de sección helicoidal. Es entonces cuando se construye el edificio más significativo del período, la Lonja de Valencia (1483-98), y en el plano de la arquitectura religiosa es en la parte sur, en contacto con el influjo castellano (Utiel perteneció al marquesado de Villena), donde se levantan las obras más importantes. Entre ellas, destaca la iglesia de Santiago de Villena, por influencia de la Lonja de Valencia, de gruesos pilares torsos de vivas artistas y una banda de decoración esculpida a modo de capitel. También hay elementos de sección helicoidal en la ampliación de la catedral de Orihuela. En los pilares helicoidales, por su cronología la parroquial de Utiel se emparenta también con el convento de Santa Clara en Murcia y la parte de los pies de la Colegiata de Gandia.  
El templo consta de los siguientes elementos:  
La nave central  
Amplio espacio rectangular rodeado de 5 capillas por cada lado, construidas entre los contrafuertes y un ábside de cinco lados, ochavado, con capillas de planta poligonal irregular de 4 y 6 lados.   
Mide en su interior 37,7 m. de longitud por 15,10 m. de anchura a los pies y 14,75 en el presbiterio, las capillas entre contrafuertes miden, entre ejes de las mismas 5,5 m las 4 primeras y 6,25 el resto, con una profundidad media de 3.5 m., lo que da un total de 22,40 m. de anchura. La altura de la nave es de 23 m.   
El interior está formado por una doble estructura de arcos apuntados situados a dos niveles diferentes. El inferior marca el acceso a las capillas laterales y arranca en ménsulas de los contrafuertes a una altura de 9,80 m. y 12,80 m. de altura de la clave, las dovelas están formadas por sillares de piedra labrada.  
El segundo nivel marca el arranque de la estructura de la cubierta, y está formado por pilares torsos de arista viva, adosados a los estribos, que se alzan hasta el arranque de las bóvedas. Estos pilares tienen basas semicirculares adornadas con un baquetón, y capiteles sustentados por dos ángeles tenantes de escudos. De estos capiteles parten, los arcos formeros apuntados de traza más sencilla que los que cierran las capillas y los arcos que configuran la bóveda.  
La bóveda presenta una traza muy singular, ya que los arcos torales son de medio punto en lugar de los usuales apuntados. Todos estos arcos principales de piedra son torsos, excepto el tercero y el sexto, que tienen estrías longitudinales. Estas bóvedas tienen nervaduras transversales, terceletes, que arrancan de la clave del arco perpiaño que separa dichas bóvedas, estas nervaduras transversales no son torsas sino estriadas.   
A los pies de la nave se construyó en el año 1811 el coro alto, sobre tres bóvedas vaídas sustentadas por arcos entre pilastras de capitel jónico enguirnaldado.  
El aspecto interior de la nave ha sufrido varias modificaciones. Después de la Guerra Civil se añaden en el lado de la epístola tres grandes ventanas que desfiguran el aspecto y el sistema de iluminación. Recientemente se ha picado la mampostería dejándola vista.  
La torre campanario  
Esta imponente fábrica de sillería comenzó a construirse en el periodo de 1564 . 1568, dirigida por Martín de Baca, 40 años después del inicio de las obras de la iglesia.  
El campanario es de planta rectangular y dimensiones 7,90 x 6, 90 m. medidas en la planta del campanar. La altura total del campanario es de 45,5 m.   
La planta de campanas presenta un gran hueco con arco de medio punto en cada una de sus fachadas, y está cubierta con una bóveda de crucería. A la cubierta de ésta se accede a través de una pequeña escalera de caracol. Las esquinas de la torre están apilastradas, siguiendo la misma modulación que el frontis de la fachada principal, y que luego aparece en el giro con la torre del reloj. Estas pilastras aparecen también en el punto medio del campanario hasta la altura de la fachada.  
La capilla de la comunión y la sacristia  
Situadas en un cuerpo edificado de forma rectangular adosado a la iglesia en el lado de la epístola. Por los datos documentales obtenidos este cuerpo pudo haberse construido en dos fases. La primera correspondería a la primitiva capilla de la comunión fechada en 1610, esta primitiva capilla constaba de una nave y tres arcos interiores que soportaban una bóveda y una cubierta de madera.  
Sobre esta capilla se edificó la actual en 1905, de estilo neogótico, de una sola nave y tres bóvedas de crucería con arcos apuntados que dejan entre los contrafuertes tres capillas de escasa profundidad en cada uno de sus lados.  
La segunda fase correspondería a la construcción de la sacristía a finales del s. XVII. En un principio consistía en un amplio espacio rectangular de 12,5 m. de longitud y 8,20 m. de anchura con una altura de 9 m. cubierto por una bóveda plana. Este gran espacio permaneció sin modificaciones hasta mediados de este siglo, en el que se subdividió con la colocación de un forjado intermedio.   
El exterior  
El aspecto exterior de la iglesia es muy sobrio, destacan sus altos muros lisos hasta la altura de la primera cornisa que corresponde a la cubierta de las capillas laterales de la nave central. Este muro engloba los contrafuertes que aparecen vistos a partir de esta altura hasta la cornisa de la nave central.  
Los contrafuertes varían en altura, correspondiendo los más altos a los arcos perpiaños, de las dos primeras bóvedas contando desde los pies del templo. La fábrica de las esquinas de éstos es de sillares vistos y el resto de mampostería.  
Entre los muros y sobre las capillas laterales se sitúan las ventanas que con arcos de medio punto, iluminan la nave central, el jambeado de las ventanas es de sillares labrados que se encuentran ocultos tras el mortero que reviste el exterior de la fachada.   
Dispone de dos portadas; la principal a los pies de la nave es la recayente a la calle Santa María. Trabajada en piedra, de 1625, de estilo manierista es muy sencilla en su composición. Sus molduras son casi planas y está adornada con pináculos rematados por bolas. Sobre ella se encuentra la ventana situada en el eje de la nave, realizada al igual que la puerta con una modulación sencilla. El remate se compone de una cornisa corrida sobre la que se han dispuesto sencillos frontones entre pilastras con el correspondiente a la portada principal de un trazado curvo. En la fachada recayente a la plaza del Ayuntamiento se abre la puerta lateral del centro, de la misma traza que la anterior y realizada en fecha posterior. Está compuesta igualmente por un arco de medio punto pero que a diferencia de la otra puerta está enmarcada por dos pilastras a cada lado, con hornacina rematada con un frontón.  
b) Partes integrantes:  
La nave central y capillas laterales.  
El campanario.  
La capilla de la comunión.  
La sacristía.  
Las fachadas.  
c) Delimitación del entorno afectado (Ley 16/85 art. 11.2):  
Justificación de la delimitación propuesta:  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección consiste en incluir dentro de su área los siguientes elementos urbanos:  
. Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el BIC, pudiendo afectar al mismo, tanto visual como físicamente cualquier intervención que se realice sobre ellas.  
. Parcelas recayentes al mismo espacio público que el BIC y que constituyen el entorno visual y ambiental inmediato y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.  
. Espacios públicos en contacto directo con el BIC y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.  
. Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que aún no teniendo una situación de inmediatez con el BIC afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.  
Origen: encuentro entre el eje de la calle Real y el de la calle Álamos. Punto A.  
Sentido: horario  
Línea delimitadora: desde el origen la línea sigue por el eje de la calle Álamos y gira a oeste recorriendo las traseras de las parcelas recayentes a la calle Real hasta la nº 14, cruza la calle Real y continua por la trasera de la parcela nº 1 de la plaza del Ayuntamiento y las de la calle Santa María hasta el eje de la calle Pozo, siguiendo por él hasta su encuentro con el eje de la calle Santa María. Gira a este por la medianera norte de la parcela nº 6 de la calle Santa María y recorre las traseras de las parcelas recayentes a la plaza de la iglesia y de la nº 1 de la calle Beato Gálvez, sigue por la medianera norte de ésta para cruzar la calle Beato Gálvez. Incorpora las parcelas nº 4 y 6 de esta calle y nº 15 de la calle Santísima Trinidad para continuar a sur por las traseras de las parcelas recayentes a la calle Beato Gálvez y a la calle Traición, hasta el eje de la calle Real y por él hasta el punto de origen.  
d) Bienes muebles que comprende y constituyan parte esencial de su historia.  
d.I. Bienes muebles integrantes o que forman parte del propio edificio.   
d.I.1. Pintura mural  
d.I.1.a. Ángeles mayores adorando el sacramento eucarístico, alusiva a la fundación del templo nº del SVI C0008100000154 e identificado como 46.17.249-001-0007 con técnica al fresco en zona superior del altar mayor con fecha inscrita sobre la reedificación del templo en 1665. Inscripción: reedificóse este templo en 1665   
d.I.1.b Escudo y leyenda, nº del SVI C0008100000155 e identificado como 46.11.147-249-0008 al fresco con agua de cal y pigmentos sobre revoque de estuco del año 1796 y enfrente leyenda en medallón «D.OM. Esta capilla titular de los stos. martires Fabian y Sebastian: es propia y privatiba del capitan Dº Miguel de Cordova, Yranzo, y Galve: quien dio lizencia P en la capilla de D. Emilio Enriquez.»  
d.I.1.c Fragmento nº del SVI C0008100000456 e identificado como 46.11.147-249-0012 al fresco con agua de cal y pigmentos sobre revoque de estuco del s. XVIII en capilla lateral.  
d.I.2. Escultura  
d.I.2.a. Escudo heráldico en bajorrelieve tallado en piedra de la familia Córdova, en segunda capilla al lado de la Epístola.  
d.I.2.b. Pila bautismal con el nº de SVI C0008100000154 se identifica como 46.17.249-001-0007, realizada en el año 1721 es de piedra con forma de concha y pie sustentante con cara de ángel.  
d.II. Bienes muebles que no forman parte del edificio, pero que están consustancialmente vinculados al mismo.  
d.II.1. Escultura  
d.II.1.a. San Francisco Gálvez Iranzo. Imagen religiosa tallada en madera y policromada de fin del XIX y/o principios del XX de situada junto a la pila bautismal.  
d.II.1.b. Crucifijo del s. XVIII tallado en madera restaurado se encuentra en el despacho parroquial.  
d.II.1.c. Virgen del Remedio de bulto redondo en talla con pigmentos sobre madera de 47 x 14 x 14 cm. Es la reproducción de la quemada en la guerra hace 67 años. Manto negro bordado en oro, con corona de oro, se utilizaba para llevarla a los pueblos en procesión fue realizada en el año de la coronación.  
d.II.2. Ebanistería   
d.II.2.a. Bargueño de madera sobre pata de hierro en madera de roble de 63 x 93 x 49 cm del s. XVIII donado por particular en el 90 fue restaurado.  
d.II.3. Textiles e indumentaria  
d.II.3.a. Estuche de tisú de plata con el nº de SVI C0008100000149 y con el nº de identificación 46.17.249-001-0002 bordado a mano en hilo de oro sobre tisú de plata de 23 x 24 cm del s. XVIII bordado en oro e hilo de colores y ribeteado en oro. Con tres borlones en las esquinas, faltaría casulla y cubrecáliz para completar el juego. Se conserva el manípulo (SVI C0008100000150).  
d.II.3.b. Manípulo de tisú de plata nº de SVI C0008100000150 e identificado como 46.17.249-001-0003 bordado a mano en hilo de oro sobre tisú de plata de 41,53 x 15 cm del s. XVIII oro e hilo de colores. Hay estuche (SVI C0008100000149).  
d.II.4. Orfebrería  
d.II.4.a. Cáliz con el nº del SVI C0008100000148 e identificado como 46.17.249-001-0001 de plata y copa sobredorada fundida, sobredorada y burilada de 23,5 x 9 x 13 cm de base año 1917 decorado con motivos geométricos e inscripción «La noria 4 de septiembre de 1917».  
d.II.4.b. Sacra de altar, hay otra igual (del conjunto de tres) con el nº de SVI C0008100000151 e identificada como 46.17.249-001-0004 repujado y fundido de plata de 34,5 cm x 27,5 cm del s. XVIII. La inscripción en uno de los medallones dice así: «Da Jacinta Ferrandis de Meza». Se conservan dos pequeñas y una grande. Restaurada en el 90.  
d.II.4.c. Sacra de altar (del conjunto de tres) nº de SVI C0008100000152 e identificada como 46.17.249-001-0005 repujado y fundido de plata de 50,5 x 64 cm del s. XVIII. La inscripción dice: «Da Jacinta Ferrandis de Meza». Hay dos pequeñas y una grande. Restaurada en el 90.  
d.II.4.d. Cruz procesional de plata barroca y con adiciones contemporáneas.  
d.II.4.e. Custodia barroca de carácter iberoamericano en sacristía.  
d.II.4.e. Encuadernación barroca de plata con escudos sobre el libro de los Evangelios editado en Madrid en 1731 en sacristía.  
d.II.4.f. Cáliz del s. XVII de plata sobredorada firmado por Becerril, en sacristía.I. Bienes muebles integrantes o que forman parte del propio edificio.   
e) Normativa de protección de la iglesia de Nuestra Señora de la Asunción de Utiel y su entorno.  
Monumento  
Artículo primero. Se atenderá a lo dispuesto en la sección segunda, régimen de los bienes inmuebles de interés cultural, del capítulo III, título II, de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano aplicable a la categoría de monumento.  
Artículo segundo. En lo que respecta a los bienes muebles, se atendrá a lo dispuesto en la sección tercera, del capítulo III, título II, de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, relativa al régimen de los bienes muebles de interés cultural.  
Artículo tercero. Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por el artículo 18 de la Ley 4/1998 de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Entorno de protección  
Artículo cuarto. De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del monumento, requerirá de la previa autorización de la conselleria competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa, y en lo no contemplado en la misma, mediante al aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 39 de la citada ley.   
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizatorio, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.  
Artículo quinto. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante sopesado informe técnico municipal, se podrá derivar la no-necesidad de trámite autorizatorio previo en actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación y decoración interior de estos inmuebles.  
En estos casos, el ayuntamiento comunicará a esta administración en el plazo de 10 días la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su falta de trascendencia patrimonial.  
Artículo sexto. La contravención de lo previsto en los artículos anteriores, determinará la responsabilidad del ayuntamiento en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Artículo séptimo. Criterios de intervención  
. Se mantendrán las pautas de la parcelación histórica del entorno.  
. Serán mantenidas las alineaciones históricas de la edificación conservadas hasta la actualidad.  
. Los edificios tradicionales del conjunto, por su alto valor ambiental y testimonial de una arquitectura y tipología que caracteriza al mismo, deberán mantener las fachadas visibles desde la vía pública, preservando y restaurando los caracteres originarios de las mismas.  
. El número de plantas permitidas es de tres alturas (planta baja más dos), quedando prohibidos los semisótanos.  
. La altura reguladora máxima, definida según el Reglamento de Zonas de Ordenación Urbanística de la Comunidad Valenciana, es de 10,00 m para tres plantas y 4,00 m para planta baja o una planta.  
. Las cubiertas, de acuerdo con la tipología de la zona, serán en el cuerpo principal del edificio, cuya profundidad edificable oscilará entre 8 y 11 metros, inclinadas, de teja árabe, con pendiente máxima del 35%, a dos aguas y cumbrera de altura máxima 2,25 m respecto de la altura de cornisa. Este requisito únicamente podrá ser dispensado, con carácter excepcional, en aquellos casos en los que se acredite la existencia de una singular justificación histórico-contextual.  
. Las nuevas edificaciones se adecuarán con carácter estético a la tipología y acabados tradicionales de Utiel atendiendo la fachada a las siguientes disposiciones:  
· Aleros con longitud máxima de vuelo de 35 cm.  
· Impostas, molduras, recercados, cinchos, remates ornamentales y demás elementos compositivos con una longitud máxima de vuelo de 15 cm.  
· Huecos de fachada de proporción vertical.  
· Balcones de barandilla metálica con anchura máxima de vuelo de 40 cm, 15 cm de canto y longitud máxima de 1.80 m, prohibiéndose los miradores.  
· Se prohíben las persianas, salvo las personalizas exteriores enrollables tradicionales.  
· El uso permitido en esta zona será el residencial. Se admitirán los siguientes usos, siempre que muestren su compatibilidad con las arquitecturas tradicionales de la zona:  
A) Almacenes.  
B) Locales industriales ubicados en planta baja.  
C) Locales de oficina.  
D) Uso comercial.  
Artículo octavo. Todas las actuaciones que puedan tener incidencia sobre la correcta percepción y la dignidad en el aprecio de la escena o paisaje urbano del monumento y su entorno, como sería el caso de la afección de los espacios libres por actuaciones de reurbanización, ajardinamiento o arbolado, provisión de mobiliario urbano, asignación de uso y ocupaciones de la vía pública, etc., o como podría serlo también la afección de la imagen arquitectónica de las edificaciones por tratamiento de color, implantación de rótulos, marquesinas, toldos, instalaciones vistas, antenas, etc., o cualesquiera otros de similar corte y consecuencias, deberán someterse a autorización de la Conselleria competente en materia de cultura que resolverá con arreglo a las determinaciones de la ley y los criterios de percepción y dignidad antes aludidos.   
Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior que, en cualquiera de sus acepciones, irrumpa en dicha escena urbana, salvo la de actividades culturales o eventos festivos que, de manera ocasional, reversible y por tiempo limitado solicite y obtenga autorización expresa.  
Artículo noveno. Cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o de su entorno de protección se someterá a lo dispuesto en el título III de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Artículo décimo. Esta normativa es transitoria hasta la aprobación del preceptivo plan especial de protección previsto en el artículo 34.2 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, para los entornos de protección de los monumentos.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML