Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5567, del 31-07-2007 (2007/10002)

DECRET 134/2007, de 27 de juliol, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, l'edifici del Mercat de Colom, de València.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2007/07/27/134/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   5567

Data del DOGV
:   31-07-2007

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2007/10002

CVE


Data del document
:   27-07-2007

Organisme emissor
:   Conselleria de Presidència

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [València](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))
    * [monument](javascript:void(0))

DECRET 134/2007, de 27 de juliol, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, l'edifici del Mercat de Colom, de València. [2007/10002]
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un Bé d'Interés Cultural es farà mitjançant un Decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració General de l'Estat.
Mitjançant una Resolució de 16 de novembre de 2006, de la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià i Museus, es va acordar tindre per incoat expedient de declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, a favor de l'edifici del Mercat de Colom, de València.
La dita Resolució, amb els seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient i a l'Ajuntament de València, als quals se'ls va concedir tràmit d'audiència.
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, consten en l'expedient els informes favorables de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i del Consell Valencià de Cultura.
L'expedient va ser sotmés a informació pública pel termini d'un mes i s'han demanat els informes exigits per l'article 43 de la Llei del Consell.
En virtut d'això i d'acord amb el que establix la normativa referenciada, a proposta de la consellera de Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la seua reunió del dia 27 de juliol de 2007,
DECRETE
Article 1
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de monument, l'edifici del Mercat de Colom, de València.
Article 2
L'entorn de protecció afectat per la declaració de Bé d'Interés Cultural, així com el règim de protecció, queda definit en els annexos adjunts que formen part del present decret. La documentació complementària obra en l'expedient corresponent.
DISPOSICIÓ ADDICIONAL
Única
La present declaració s'inscriurà en la Secció Primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.
DISPOSICIÓ FINAL
Única
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
València, 27 de juliol de 2007
El president de la Generalitat,
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
La consellera de Cultura i Esport,
TRINIDAD MARÍA MIRÓ MIRA
ANNEX I
Dades sobre el bé objecte de la declaració
1. Denominació
Principal: Mercat de Colom
2. Descripció
a) Immoble objecte de la declaració
El Mercat de Colom és un edifici emblemàtic i del màxim interés arquitectònic dins de l'arquitectura modernista de la ciutat. Es va destinar a cobrir les creixents necessitats de l'Eixample de València, dominat per la classe burgesa. Va ser projectat en 1913 per l'arquitecte municipal Francesc Mora, qui va elaborar un disseny modernista de marcada influència gaudiana, i va ser construït entre 1914-1916.
El mercat consta de dos parts: un gran espai rectangular cobert per marquesines de ferro que albergaven les parades de venda, tancat per dos monumentals fatxades d'obra en què es concentra tot el tractament decoratiu de l'arquitecte, i una zona al voltant tancada per reixes de ferro de disseny molt acurat.
Com és característic en totes les obres de Mora i del modernisme en general, l'obra es va projectar tenint en compte tots els detalls, tant en el traçat com en el disseny, utilitzant per als complements els més reputats industrials del moment.
Ressenya històrica
El mercat de Colom es troba a l'Eixample de la ciutat, entre el carrer de Colom i la Gran Via Marqués del Túria (c/ Comte de Salvatierra, c/ Jordi Juan, c/ Ciril Amorós, c/ Martínez Ferrando), ubicat on antigament es trobava la fàbrica de gas del marqués de Campo.
Va ser projectat en 1914 per Francesc Mora Berenguer (1875-1961), qui va estudiar a l'Escola Superior d'Arquitectura de Barcelona i va tindre un contacte molt directe amb el modernisme català, especialment amb l'obra de Gaudí, la de Puig i Cadafalch, la de Doménech i Montaner i amb la concepció de l'arquitectura dels seus professors Antoni M. Gallissá i Soque i Joan Torràs i Guardiola com una obra d'art total, fruit del compendi de totes les arts i oficis.
En 1901 va guanyar per oposició el lloc d'arquitecte municipal de l'Eixample de València, que va ocupar fins a 1951, i que va combinar amb la professió lliure d'arquitecte amb el disseny i construcció d'un bon nombre d'edificis en la ciutat de València (casa Manuel Gómez al carrer de la Pau; església parroquial de Natzaret; Hospital Asil de Sant Joan de Déu per a xiquets escrofulosos a la platja de la Malva-rosa; fatxada de l'Ajuntament de València en 1909, amb la col·laboració de Carles Carbonell; Palau Municipal de l'Exposició Regional Valenciana de 1909; casa i capella per a Jan Uhr; Casa Ordeig; casa Suay Bonora en 1909; Palau Baró de Quadras en 1904-1906; casa Noguera en 1909).
A més del Mercat de Colom, Mora va construir posteriorment al voltant de l'Eixample altres edificis de vivenda amb un discret pressupost per a l'ornamentació de la fatxada, on es va debatre entre els calius fitomòrfics modernistes i les formes més depurades del classicisme. Es tracta de casos com l'edifici del carrer Blanqueries número 31 (1918-1920), les cases bessones al carrer del Mestre Gozalbo (1924-26), les cases al carrer de Vivons (1927-28) i l'edifici a la Gran Via Marqués del Túria número 42 (1928-30).
Les obres de Mora no van ser considerades modernistes en la seua època. El terme modernisme era llavors un terme pejoratiu que s'utilitzava per a qualificar exclusivament aquelles arquitectures importades de Brussel·les o Viena, amb formes o decoracions banals. Tant el modernisme de Mora com el de Doménech i Montaner i Puig i Cadafalch era considerat com una arquitectura moderna sorgida a partir de l'arquitectura tradicional, ornamentada i adaptada a les necessitats de la seua època amb el concurs dels nous materials.
Els antecedents administratius del Mercat de Colom es troben en les contínues peticions de propietaris i veïns a l'Ajuntament cap a 1890, que sol·licitaven la implantació de mercats provisionals o definitius a la zona de l'Eixample per a evitar la venda ambulant que es generava amb la necessitat d'obtindre mercaderies i articles de primera necessitat sense la incomoditat d'arribar als allunyats mercats Central o de Russafa.
La gestació del projecte per al mercat de Colom no va començar amb l'encàrrec que va rebre Mora com a arquitecte municipal en 1913, sinó tres anys abans, amb la seua proposta a concurs per al mercat central finalment adjudicada a Alexandre Soler i a Francesc Guàrdia, en esta suggeria moltes de les formes que posteriorment empraria en el projecte del Mercat de l'Eixample.
Demetri Ribes va ser nomenat arquitecte director de les obres, donada la seua experiència en el maneig d'estructures metàl·liques per a estacions de tren. Va ser ell qui va executar el disseny de l'estructura metàl·lica de la coberta a base de marquesines laterals obertes en forma de Y que dotaven l'edifici d'una millor ventilació.
El projecte original del mercat presentat per Mora el 17 d'abril de 1913 va ser modificat davant dels suggeriments de la Comissió d'Eixample en diverses ocasions. Les modificacions van afectar la configuració i decoració de les fatxades que donen als carrers Filipines i Ciscar, van comportar també la incorporació de les volades en les fatxades laterals i la distribució final de les parades de venda. Els plans definitius van ser entregats el 8 d'agost de 1913.
La construcció del mercat va estar esguitada de dubtes sobre si se'l dotava d'un o més soterranis en el subsòl. Davant d'una sol·licitud del president de la comissió municipal de l'eixample de 14 de juliol de 1915, Mora va elaborar un parell de projectes per a la seua construcció, que van ser finalment rebutjats per la mateixa Comissió.
El Mercat de Colom, com qualsevol obra modernista, participa d'una vasta visió de l'arquitectura com a obra d'art total, en la qual el disseny s'estén des de la concepció de l'edifici fins a cada un dels elements que el formen, fent especial insistència en les arts aplicades. D'esta manera, Mora va posar especial interés en el disseny de les columnes de fosa de ferro, en la rajola, en la ceràmica policromada: utilitzada com a element estètic i ornamental en mosaics i revestiments de fatxades, el vidre, el carreu de pedra, la pedra artificial, utilitzada per al programa iconogràfic del Mercat i la fusteria. Segons tot el que s'ha exposat, queda patent el gust de Francesc Mora pel detall i l'estima que este arquitecte sentia per artesans i artistes.
El 24 de desembre de 1916, vespra de Nadal, s'inaugurava el Mercat de Colom, i segons un diari local, va ser un esdeveniment espectacular: de la Plaça de Bous va eixir una cavalcada formada per la Guàrdia Municipal Muntada, amb els tabals i clarins de la ciutat, la Roca de la Fama, els venedors del mercat, els grups «La pesca», «Aus i carns» i «Flors, fruites i hortalisses», una carrossa ocupada per la reina de la festa acompanyada per la seua cort d'honor. La Banda Municipal i una secció de la Guàrdia Civil van tancar el festeig.
A poc a poc el mercat va anar decaient fins a final del segle xx. Els comerciants que tenien arrendades parades a l'Ajuntament van anar jubilant-se, retirant-se o simplement tancant pel fet que el deteriorament i la falta de manteniment del mercat espantava els seus clients. A pesar de tot, la Tinença d'Alcaldia va tindre allí la seua seu fins a l'any 2000.
En l'actualitat, després de la restauració que va culminar en 2003, l'antic Mercat de Colom s'ha transformat en una galeria comercial de luxe, amb botigues de disseny en la primera planta, una cafeteria, una luxosa pernileria, que conviuen amb els dos únics establiments originals que han perdurat: una botiga de vins delicatessen i una pescateria; un primer soterrani que alberga una zona d'aparcament i una altra gran zona cedida-llogada a un centre comercial El Corte Inglés, que ha instal·lat una botiga de llibres i discos, i ha deixat la part central lliure per a esdeveniments culturals.
- Descripció arquitectònica
(Descripció i anàlisi de l'edifici basada en la realitzada per l'arquitecte Francisco Taberner, inclosa en la Memòria del projecte de restauració del Mercat de Colom.)
El Mercat de Colom té una superfície total de 3.500 m². Presenta una planta basilical de tres naus, una central de 18,60 metres d'altura i dos laterals menors de 9,70 metres de llum amb volades de 6 metres a cada costat, organitzada en 9 crugies de 7 metres de separació.
L'estructura està formada per cintres i arcs de gelosia metàl·lica realitzades per mitjà de perfils composts per unions reblades, i caragols en els enllaços amb els pilars de fosa que suporten la coberta, amb altures de 8 i 5 metres, amb capitell i base ornamentada.
La cobertura està realitzada per mitjà de plaques de fibrociment quadrades, de model eternit, subjectes amb fil d'aram segons els seus diagonals. Les diferents altures dels panys de coberta faciliten obertures longitudinals per a il·luminació i ventilació de l'espai. Al llarg del carener s'obri un lucernari que proporciona la il·luminació natural de la nau.
Sobre la planta baixa diàfana, jalonada per les alineacions de pilars, es disposen les parades de mercat que no corresponen als dissenys inicialment previstos, com va succeir també amb la reixa perimetral. L'accés al recinte es produïx per huit grans portes que proporcionen una gran permeabilitat i connecten funcionalment amb l'entorn en tot el seu perímetre. Estan realitzades amb perfils i xapes d'acer, amb elements ornamentals de fosa i forja. Les portes estan situades en els xamfrans i en els centres de cada fatxada.
En la fatxada que dóna a l'actual carrer Jordi Juan s'ubica un pavelló destinat a usos municipals, de 31 x 7,5 metres de base, que s'eleva en un arc ogival de 16 metres d'altura de clau i 13 metres de llum entre suports, amb la profunditat d'una crugia. Arranca de sengles cossos de base rectangular, en un dels quals es troba l'escala d'accés a la galeria superior. En l'altre es troben diverses galeries municipals distribuïdes en tres plantes. Entre ambdós elements creua una galeria destinada a oficines, construïda com un pont entre els suports de l'arc. La seua execució, realitzada a base de fàbrica de rajola amb arcs, llindes, cantons i cairats de pedra artificial i basaments de pedra natural, presenta un revestiment policromat de mosaic venecià en l'arc i mosaic venecià en les voltes interiors, de la mateixa manera que els pinacles, que estan coronats amb peces ceràmiques vitrificades en colors vius. Sobre la coberta del pavelló s'alcen dos ximeneres rematades amb formes corbes revestides amb fragments ceràmics. Esta fatxada presenta un programa iconogràfic i simbòlic completíssim, en el qual estan presents des de la volateria (titots, ànecs, gallines, faisans, oques, galls) fins a la carnisseria (carns, porcs, vaques, conills), passant per la pescateria (crancs, cigales, anguiles, peixos, mol·luscos), les hortalisses (carabasses, dacsa, pimentons, cogombres, tomaques), caragols, flors de diferents tipus i, per descomptat, la fruita (figues, llimes, albercocs, pinyes pinyoneres, raïm, plàtans, melons, magranes, pomes, taronges, peres). Este plantejament del programa decoratiu era comú en altres arquitectes de l'època com Doménech i Montaner, Puig i Cadafalch o Gaudí, però el seu desenvolupament tan complet i exhaustiu recorda necessàriament la portada del Naixement de la Sagrada Família de Barcelona de Gaudí, de l'erecció de la qual va ser testimoni directe Francesc Mora durant els seus anys d'estudiant, en les seues visites al taller de Gaudí.
A diferència de la fatxada del carrer Jordi Juan, la que dóna al del Comte Salvatierra, consta d'un sol pla sense volumetria, executada així mateix en fàbrica de rajola i combinació de pedra natural i artificial. El pla d'esta fatxada està limitat lateralment per sengles columnes troncocòniques acabades en pinacles, al centre s'obri un gran arc parabòlic de fàbrica de rajola de dimensions semblants a l'altre i el timpà del qual és tancat per una colossal vidriera. La part inferior d'esta es remata a uns 4 metres d'altura per mitjà de marquesina de vidre sobre tancaments metàl·lics. En la base dels dos grans pinacles laterals s'ubiquen les parades de flors, de gran lleugeresa i coberta ondulada revestida també amb fragments ceràmics. Esta fatxada, al contrari, apareix desornamentada, a excepció d'alguns detalls aïllats i imperceptibles en el conjunt com els moltons, els caragols, les peres i els rests d'alls.
El conjunt està delimitat per una reixa perimetral de disseny molt acurat, realitzada en ferro i pedra natural, en els xamfrans de la qual s'alcen quatre xicotets edicles d'una sola planta, un destinat a lavabos de públic i venedors i la resta utilitzats com a magatzem.
b) Parts integrants
- Mercat amb cada una de les seues dependències.
- Tancament.
3. Delimitació de l'entorn afectat
Origen: intersecció entre l'eix del carrer Jordi Juan amb la prolongació de la mitgera entre les parcel·les 16 i 17 de l'illa cadastral núm. 64246. Punt A.
Sentit: horari.
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia recorre les parts posteriors de les parcel·les 16, 15, 14, 13, 25, 12 i 11, que donen al carrer Martínez Ferrando de l'illa 64246. Creua el carrer del Comte de Salvatierra, s'introduïx en l'illa 65246 i incorpora les parcel·les cadastrals 17, 16, 15 i 14. Creua el carrer de Ciril Amorós i incorpora la parcel·la 01 de l'illa 66237. Creua el carrer del Comte Salvatierra i recorre les parts posteriors de les parcel·les 03, 02, 01 i 18 de l'illa 65229, que donen al carrer Ciril Amorós.
Creua el carrer de Jordi Juan i prosseguix incorporant la parcel·la 03 de l'illa 64212, creua el carrer de Ciril Amorós i incorpora també les parcel·les 14, 13, 12, 11 de l'illa 63239, fins al punt d'origen.
4. Normativa de protecció del monument i el seu entorn
Monument
Article 1
S'atindrà al que disposa la secció segona, Règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de monument.
Article 2
Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels dits fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 18 d'esmentada llei.
Entorn de protecció
Article 3
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument, requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa i, en el que esta no preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris establits en l'article 39 de l'esmentada llei.
Totes les intervencions requeriran, per a la seua autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que, per la seua especificitat, els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.
Article 4
Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà de sospesat informe tècnic municipal, es podrà derivar la no-necessitat de tràmit d'autorització previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior dels immobles configurats de l'entorn afectat.
En estos casos, l'ajuntament comunicarà a esta administració en el termini de deu dies la concessió de llicència municipal, adjuntant com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua falta de transcendència patrimonial.
Article 5. Criteris d'intervenció
1. Seran mantingudes les alineacions del Pla General d'Ordenació Urbana de València.
2. Els edificis anteriors a 1955, enquadrats en estes alineacions, mantindran les seues fatxades originals que donen a via pública. Les obres de restauració de fatxada hauran de repristinar la morfologia exterior, d'acord amb els seus valors arquitectònics específics i definició primigènia. Les intervencions en plantes baixes comportaran el respecte ?i recuperació si és el cas- de la part corresponent de la fatxada de l'immoble.
3. En la resta d'immobles i en el que no regula esta normativa s'atindrà al que disposa el Pla Especial de Protecció de l'Eixample de València, aprovat definitivament per Resolució del conseller de Territori i Habitatge de 26 de gener de 2005.
Article 6
La contravenció del que preveuen els articles anteriors, determinarà responsabilitat en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5567, del 31-07-2007 (2007/10002)

DECRETO 134/2007, de 27 de julio, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el edificio del Mercado de Colón, de Valencia.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/d/2007/07/27/134/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   5567

Fecha DOGV
:   31-07-2007

Sección del DOGV
:   I. DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   2007/10002

CVE


Fecha del documento
:   27-07-2007

Organismo emisor
:   Conselleria de Presidencia

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [València](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))
    * [monumento](javascript:void(0))

DECRETO 134/2007, de 27 de julio, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el edificio del Mercado de Colón, de Valencia. [2007/10002]
El artículo 49.1.5 del Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arqueológico y científico. Asimismo, el artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, dispone que la declaración de un Bien de Interés Cultural se hará mediante Decreto del Consell, a propuesta de la conselleria competente en materia de cultura. Todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, reserva a la administración General del Estado.
Mediante Resolución de 16 de noviembre de 2006, de la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano y Museos, se acordó tener por incoado expediente de declaración de Bien de Interés Cultural, con la categoría Monumento, a favor del edificio del Mercado de Colón, de Valencia.
Dicha Resolución, con sus anexos, fue comunicada a los interesados en el expediente y al Ayuntamiento de Valencia, a quienes se les concedió trámite de audiencia.
En cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, constan en el expediente los informes favorables de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos y del Consell Valencià de Cultura.
El expediente fue sometido a información pública por el plazo de un mes y se han recabado los informes exigidos por el artículo 43 de la Ley del Consell.
En virtud de lo expuesto y de acuerdo con lo establecido en la normativa referenciada, a propuesta de la consellera de Cultura y Deporte, y previa deliberación del Consell, en la reunión del día 27 de julio de 2007,
DISPONGO
Artículo 1
Se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el edificio del Mercado de Colón, de Valencia.
Artículo 2
El entorno de protección afectado por la declaración de Bien de Interés Cultural, así como el régimen de protección del mismo, queda definido en los anexos adjuntos que forman parte del presente decreto. La documentación complementaria obra en el expediente de su razón.
DISPOSICIÓN ADICIONAL
Única
La presente declaración se inscribirá en la sección primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.
DISPOSICIÓN FINAL
Única
El presente decreto se publicará en el Boletín Oficial del Estado y entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
Valencia, 27 de julio de 2007
El president de la Generalitat,
FRANCISCO CAMPS ORTIZ
La consellera de Cultura y Deporte,
TRINIDAD MARÍA MIRÓ MIRA
ANEXO I
Datos sobre el bien objeto de la declaración
1. Denominación
Principal: Mercado de Colón
2.Descripción
a) Inmueble objeto de la declaración
El Mercado de Colón es un edificio emblemático y del máximo interés arquitectónico dentro de la arquitectura modernista de la ciudad. Se destinó a cubrir las crecientes necesidades del Ensanche de Valencia, dominado por la clase burguesa. Fue proyectado en 1913 por el arquitecto municipal Francisco Mora, quien elaboró un diseño modernista de marcada influencia gaudiana, y fue construido entre 1914-1916.
El mercado consta de dos partes: un gran espacio rectangular cubierto por marquesinas de hierro que albergaban los puestos de venta, acotado por dos monumentales fachadas de obra en las que se concentra todo el tratamiento decorativo del arquitecto, y una zona a su alrededor cerrada por verjas de hierro de cuidado diseño.
Como es característico en todas las obras de Mora y del modernismo en general el cuidado de la obra se extendió al trazado y diseño de los menores detalles, utilizando para los complementos los más reputados industriales del momento.
Reseña histórica
El Mercado de Colón se encuentra en el Ensanche de la ciudad, entre la calle Colón y la Gran Vía Marqués de Turia (c/ Conde Salvatierra, c/ Jorge Juan, c/ Cirilo Amorós, c/ Martínez Ferrando), ubicado en lo que antiguamente fuera la fábrica de gas del Marqués de Campo.
Fue proyectado en 1914 por Francisco Mora Berenguer (1875-1961) quien estudió en la Escuela Superior de Arquitectura de Barcelona y tuvo un contacto muy directo con el modernismo catalán, especialmente con la obra de Gaudí, la de Puig i Cadafalch, la de Doménech i Montaner y con la concepción de sus profesores Antonio Mª Gallissá i Soque y Joan Torrás i Guardiola de la arquitectura como una obra de arte total, fruto del compendio de todas las artes y oficios.
En 1901 ganó por oposición el puesto de Arquitecto Municipal del Ensanche de Valencia, puesto que ocuparía hasta 1951 y que combinó con la profesión libre de arquitecto con el diseño y construcción de un buen número de edificios en la ciudad de Valencia (casa Manuel Gómez en la calle de la Paz, iglesia parroquial de Nazaret, Hospital Asilo de San Juan de Dios para niños escrofulosos en la playa de la Malvarrosa, fachada del Ayuntamiento de Valencia en 1909 con la colaboración de Carlos Carbonell, Palacio Municipal de la Exposición Regional Valenciana de 1909, casa y capilla para Jan Uhr, Casa Ordeig, casa Suay Bonora en 1909, Palau Baró de Quadras en 1904-1906, casa Noguera 1909.).
Además del Mercado de Colón, Mora construyó posteriormente en torno al Ensanche otros edificios de vivienda con un discreto presupuesto para la ornamentación de la fachada, donde se debatió entre los rescoldos fitomórficos modernistas y las formas más depuradas del clasicismo. Se trata de casos como el edificio de la calle Blanquerías nº 31 (1918-1920), las casas gemelas en la calle Maestro Gozalbo (1924-26), las casas en la calle Vivons (1927-28) y el edificio en la Gran Vía Marqués del Turia nº 42 (1928-30).
Las obras de Mora no fueron consideradas modernistas en su época. El vocablo modernismo era entonces un término peyorativo que se utilizaba para calificar exclusivamente aquellas arquitecturas importadas de Bruselas o Viena, con formas o decoraciones banales. Tanto el modernismo de Mora como el de Doménech i Montaner y Puig i Cadafalch era considerado como una arquitectura moderna surgida a partir de la arquitectura tradicional, ornamentada y adaptada a las necesidades de su época con el concurso de los nuevos materiales.
Los antecedentes administrativos del Mercado de Colón se encuentran en las continuas peticiones de propietarios y vecinos al Ayuntamiento hacia 1890, en los que solicitaban la implantación de mercados provisionales o definitivos en la zona del Ensanche para evitar la venta ambulante que se generaba con la necesidad de obtener mercancías y artículos de primera necesidad sin la incomodidad de llegar a los alejados mercados Central o de Ruzafa.
La gestación del proyecto para el mercado de Colón no comenzó con el encargo que recibió Mora como arquitecto municipal en 1913, sino tres años antes, con su propuesta a concurso para el mercado central finalmente adjudicada a Alejandro Soler y a Francisco Guardia, en ella sugería muchas de las formas que posteriormente emplearía en el proyecto del Mercado del Ensanche.
Demetrio Ribes fue nombrado Arquitecto director de las Obras dada su experiencia en el manejo de estructuras metálicas para estaciones de tren. Fue él quien ejecutó el diseño de la estructura metálica de la cubierta a base de marquesinas laterales abiertas en forma de Y que dotaban al edificio de una mejor ventilación.
El proyecto original del mercado presentado por Mora el 17 de abril de 1913 fue modificado ante las sugerencias de la Comisión de ensanche en varias ocasiones afectando a la configuración y decoración de las fachadas recayentes a las calles Filipinas y Ciscar, la incorporación de los voladizos en las fachadas laterales y la distribución final de los puestos de venta. Los planos definitivos fueron entregados el 8 de agosto de 1913.
La construcción del mercado estuvo salpicada de dudas sobre si se le dotaba de uno o varios sótanos en el subsuelo del mismo. Ante una solicitud del presidente de la comisión municipal del ensanche de 14 de julio de 1915, Mora elaboró un par de proyectos para su construcción finalmente rechazados por la misma Comisión.
El mercado de Colón, como cualquier obra modernista participa de una vasta visión de la arquitectura como obra de arte total, en la que el diseño se extiende desde la concepción del edificio hasta cada uno de los elementos que lo forman, haciendo especial hincapié en las artes aplicadas. De esta manera, Mora puso especial interés en el diseño de las columnas de fundición de hierro, en el ladrillo, en la cerámica policromada: utilizada como elemento estético y ornamental en mosaicos y revestimientos de fachadas, el vidrio, la sillería de piedra, la piedra artificial, utilizada para el programa iconográfico del Mercado y la carpintería. A tenor de todo lo expuesto, queda patente el gusto de Francisco Mora por el detalle y la estima que este arquitecto sentía por artesanos y artistas.
El 24 de diciembre de 1916, día de Nochebuena se inauguraba el Mercado de Colón, y según un diario local, fue un evento espectacular: de la Plaza de Toros salió una cabalgata formada por la Guardia Municipal Montada, con los timbales y clarines de la ciudad, la Roca de la Fama, los vendedores del mercado, los grupos "La pesca", "Aves y carnes" y "Flores, frutas y hortalizas", una carroza ocupada por la Reina de la Fiesta acompañada por su corte de honor. La Banda Municipal y una sección de la Guardia Civil cerraron el festejo.
Poco a poco el mercado fue decayendo a finales del siglo XX, los comerciantes que tenían arrendadas bancas al Ayuntamiento se fueron jubilando, retirando o simplemente cerrando debido a que el deterioro y la falta de mantenimiento del mercado ahuyentaba a sus clientes. A pesar de todo, la Tenencia de Alcadía tuvo allí su sede hasta el año 2000.
En la actualidad, tras la restauración que culminó en el 2003, el antiguo Mercado de Colón se ha transformado en una galería comercial de lujo, con tiendas de diseño en su primera planta, una cafetería, una jamonería-tapería de lujo que conviven con los dos únicos establecimientos originales que han perdurado: una tienda de vinos delicatesen y una pescadería; un primer sótano que alberga una zona de aparcamiento y otra gran zona cedida-alquilada a un centro comercial El Corte Inglés, que ha instalado una tienda de libros y discos, dejando la parte central libre para eventos culturales.
- Descripción arquitectónica
(Descripción y análisis del edificio basada en la realizada por el arquitecto Don Francisco Taberner, recogida en la Memoria del Proyecto de Restauración del Mercado de Colón.)
El Mercado de Colón tiene una superficie total de 3.500 m². Presenta una planta basilical de 3 naves, una central de 18,60 m. de altura y dos laterales menores de 9,70 m. de luz con voladizos de 6 m. a cada lado, organizada en 9 crujías de 7 m de separación.
La estructura está formada por cerchas y arcos de celosía metálica realizadas mediante perfilería compuesta por uniones roblonadas, y tornillos en los enlaces con los pilares de fundición que soportan la cubierta, con alturas de 8 y 5 m, con capitel y base ornamentada.
La cobertura está realizada mediante placas de fibrocemento cuadradas modelo "eternit", sujetas con alambre según sus diagonales. Las diferentes alturas de los paños de cubierta facilitan aberturas longitudinales para iluminación y ventilación del espacio. A lo largo de la cumbrera se abría un lucernario que proporciona la iluminación natural de la nave.
Sobre la planta baja diáfana, jalonada por las alineaciones de pilares, se disponen los puestos de mercado que no corresponden a los diseños inicialmente previstos, como sucedió también con la verja perimetral. El acceso al recinto se produce por ocho grandes puertas que proporcionan una gran permeabilidad y conectan funcionalmente con el entorno en todo su perímetro. Están realizadas con perfiles y chapas de acero, con elementos ornamentales de fundición y forja. Las puertas están situadas en los chaflanes y en los centros de cada fachada.
En la fachada recayente a la hoy calle Jorge Juan se ubica un pabellón destinados a usos municipales, de 31 x 7,5 m. de base, que se eleva en un arco ojival de 16 m de altura de clave y 13 m de luz entre apoyos, con la profundidad de una crujía. Arranca de sendos cuerpos de base rectangular, en uno de los cuales se encuentra la escalera de acceso a la galería superior. En el otro se encuentran diversas galerías municipales distribuidas en tres plantas. Entre ambos elementos cruza una galería destinada a oficinas, construida como un puente entre los apoyos del arco. Su ejecución, realizada a base de fábrica de ladrillo con arcos, dinteles, esquinas y canteados de piedra artificial y basamentos de piedra natural, presenta un revestimiento policromado de mosaico veneciano en el arco y mosaico veneciano en las bóvedas interiores, del mismo modo que los pináculos, que están coronados con piezas cerámicas vitrificadas en colores vivos. Sobre la cubierta del pabellón, se alzan dos chimeneas rematadas con formas curvas revestidas con fragmentos cerámicos. Esta fachada presenta un programa iconográfico y simbólico completísimo, en el que están presentes desde la volatería (pavos, patos, gallinas faisanes, ocas, gallos) hasta la carnicería (carnes, cerdos, vacas, conejos), pasando por la pescadería (cangrejos, cigalas, anguilas, peces, moluscos), las hortalizas (calabazas, maíz, pimientos pepinos, tomates), caracoles, flores de diverso tipo y, por supuesto, la fruta (higos, limones, albaricoques, piñas piñoneras, ananás, vides, plátanos, melones, granadas, manzanas, naranjas, peras). Este planteamiento del programa decorativo era común en otros arquitectos de la época como Doménech i Montaner, Puig i Cadafalch o Gaudí, pero su desarrollo tan completo y exhaustivo recuerda necesariamente a la Portada del Nacimiento de la Sagrada Familia de Barcelona de Gaudí, de cuya erección fue testigo directo Francisco Mora durante sus años de estudiante, en sus visitas al taller de Gaudí.
A diferencia de la fachada de la calle Jorge Juan, la recayente a la de Conde Salvatierra, consta de un solo plano carente de volumetría, ejecutada así mismo en fábrica de ladrillo y combinación de piedra natural y artificial. El plano de esta fachada está limitado lateralmente por sendas columnas troncocónicas terminadas en pináculos, en cuyo centro se abre un gran arco parabólico de fábrica de ladrillo de dimensiones similares al otro y cuyo tímpano es cerrado por una colosal vidriera. La parte inferior de ésta se remata a unos 4 m de altura mediante marquesina de cristal sobre carpintería metálica. En la base de los dos grandes pináculos laterales se ubican los puestos de flores, de gran ligereza y cubierta ondulada revestida también con fragmentos cerámicos. Esta fachada, por el contrario, aparece desornamentada, a excepción de algunos detalles aislados e imperceptibles en el conjunto como los carneros, los caracoles, las peras y las ristras de ajo.
El conjunto está delimitado por una verja perimetral de cuidado diseño, realizada en hierro y piedra natural, en cuyos chaflanes se alzan cuatro pequeños edículos de una sola planta, uno destinado a aseos de público y vendedores y el resto utilizados como almacén.
b) Partes integrantes
- Mercado con cada una de sus dependencias.
- Cerramiento.
3. Delimitación del entorno afectado:
Origen: intersección entre el eje de la calle Jorge Juan con la prolongación de la medianera entre las parcelas 16 y 17 de la manzana catastral nº 64246. Punto A.
Sentido: horario
Linea delimitadora: desde el origen la línea recorre las traseras de las parcelas 16, 15, 14, 13, 25, 12 y 11, recayentes a la calle Martínez Ferrando de la manzana 64246. Cruza la calle Conde de Salvatierra y se introduce la manzana 65246 incorporando las parcelas catastrales 17, 16, 15 y 14. Cruza la calle Cirilo Amorós e incorpora la parcela 01 de la manzana 66237. Cruza la calle Conde Salvatierra y recorre las traseras de las parcelas 03, 02, 01 y 18 de la manzana 65229 recayentes a la calle Cirilo Amorós.
Cruza la calle Jorge Juan y prosigue incorporando la parcela 03 de la manzana 64212, y cruzando la calle Cirilo Amorós las parcelas 14, 13, 12, 11 de la manzana 63239, hasta el punto de origen.
4. Normativa de protección del monumento y su entorno
Monumento
Artículo 1
Se atendrá a lo dispuesto en la sección segunda, Régimen de los bienes inmuebles de interés cultural, del capítulo III, título II de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, aplicable a la categoría de Monumento.
Artículo 2
Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por el artículo 18 de la citada ley.
Entorno de protección
Artículo 3
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del Monumento, requerirá la previa autorización de la conselleria competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa y, en lo no contemplado en la misma, mediante la aplicación directa de los criterios establecidos en el artículo 39 de la citada Ley.
Todas las intervenciones requerirán, para su autorización, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.
Artículo 4
Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante sopesado informe técnico municipal, se podrá derivar la no necesidad de trámite autorizatorio previo en actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación y decoración interior de los inmuebles configurados del entorno afectado.
En estos casos, el ayuntamiento comunicará a esta administración en el plazo de diez días la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su falta de trascendencia patrimonial.
Artículo 5. Criterios de Intervención
1. Serán mantenidas las alineaciones del Plan General de Ordenación Urbana de Valencia.
2. Los edificios anteriores a 1955, encuadrados en tales alineaciones, mantendrán sus fachadas originales recayentes a vía pública. Las obras de restauración de fachada deberán repristinar la morfología exterior, conforme a sus valores arquitectónicos específicos y definición primigenia. Las intervenciones en plantas bajas comportarán el respeto ?y recuperación en su caso- de la parte correspondiente de la fachada del inmueble.
3. En el resto de inmuebles y en lo no regulado en esta normativa se atendrá a lo dispuesto en el Plan Especial de Protección del Ensanche de Valencia aprobado definitivamente por Resolución del conseller de Territorio y Vivienda de fecha 26 de enero de 2005.
Artículo 6
La contravención de lo previsto en los artículos anteriores, determinará responsabilidad en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI