Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 9450, del 17-10-2022 (2022/9294)

DECRET 136/2022, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment de l'Hostalot, a Vilanova d'Alcolea (Castelló).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9450

Data del DOGV
:   17-10-2022

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2022/9294

CVE


Data del document
:   07-10-2022

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [Conselleria d'Educació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [patrimoni cultural](javascript:void(0))

DECRET 136/2022, de 7 d'octubre, del Consell, pel qual es declara bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, el jaciment de l'Hostalot, a Vilanova d'Alcolea (Castelló). [2022/9294]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5é de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic arqueològic i científic, sense perjudici del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola. L'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol reserva a l'Administració General de l'Estat.  
L'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea ha sol·licitat la incoació d'expedient per a declarar bé d'interés cultural amb la categoria de zona arqueològica el jaciment de l'Hostalot situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
Mitjançant Resolució de 28 d'octubre de 2021 (DOGV 12.11.2021), de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar expedient per a declarar bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica el jaciment de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), determinant els seus valors, descrivint i delimitant aquest bé així com el seu entorn de protecció i articulant la corresponent normativa protectora, i es va sotmetre l'expedient incoat a tràmit d'informació pública.  
S'han complit tots els tràmits legalment preceptius d'acord amb les disposicions vigents.  
Consta en l'expedient l'informe favorable a la declaració de bé d'interés cultural del Consell Valencià de Cultura i de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, que han prestat la seua conformitat a la proposta declarativa que se'ls ha elevat, de conformitat amb el que estableix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
Així mateix s'han recaptat de les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, sense que aquestes hagen formulat cap al·legació.  
S'han formulat al·legacions en el tràmit d'informació pública i en el d'audiència a les quals s'ha donat resposta raonada de conformitat amb l'informe dels serveis tècnics.  
Aquest decret declaratiu s'adequa als principis de bona regulació establits en l'art. 129 de la Llei 39/2015, de 30 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, i s'ha acreditat la concurrència en aquesta iniciativa normativa dels principis de necessitat, eficàcia, proporcionalitat, seguretat jurídica, transparència en el seu procés d'elaboració, i eficiència.  
En compliment del principi de necessitat i eficàcia, l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana regula en el seu article 12 que la Generalitat vetlarà per la protecció i defensa de la identitat i els valors del poble valencià i el respecte a la seua diversitat i al seu patrimoni històric. En aquest sentit, els jaciments que incorporen valors arqueològics en grau particularment significatiu, com han certificat els serveis tècnics, han d'accedir a la condició de bé d'interés cultural amb la categoria de zones arqueològiques.  
Tenint en compte les circumstàncies i singulars característiques que concorren en el jaciment de l'Hostalot en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), en el qual existeixen diverses estructures i restes d'edificacions d'una antiga posta associada a la via Augusta, en grau de conservació més que notable, s'imposa el seu màxim reconeixement a nivell patrimonial mitjançant la declaració com a bé d'interés cultural de conformitat amb el mandat contingut en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
En compliment del principi de proporcionalitat, aquest decret declaratiu constitueix l'eina necessària i imprescindible per a la preservació, posada en valor i divulgació al màxim nivell del jaciment arqueològic de l'Hostalot i de l'espai en què es localitza.  
  
En compliment del principi de seguretat jurídica, aquesta formalització tutelar i la normativa que en aquesta s'estableix concilia l'obligada protecció a uns béns d'una gran significació patrimonial amb la definició precisa de l'estatut jurídic dels titulars de drets afectats, el règim dels quals s'articula de manera que es faça possible la preservació i posada en valor de la zona arqueològica, propiciant al mateix temps que no s'ocasionen danys al paisatge de l'àmbit en les preexistències que actualment el conformen.  
En compliment del principi de transparència per a potenciar la participació activa dels destinataris en l'elaboració d'aquesta iniciativa normativa, s'ha notificat la iniciació de l'expedient als propietaris afectats, s'ha suscitat la intervenció activa dels ciutadans a través del tràmit d'informació pública, i s'ha conferit finalment audiència als titulars dominicals i altres interessats, que han formulat al·legacions, a les quals s'ha donat resposta motivada de conformitat amb l'informe dels serveis tècnics.  
En compliment del principi d'eficiència aquesta disposició reglamentària tan sols implementa el tràmit de la prèvia i preceptiva autorització administrativa de l'òrgan competent en matèria de cultura per a qualssevol actuacions que pretenguen realitzar-se en l'àmbit delimitat del jaciment declarat i les de transcendència patrimonial que s'aborden en el seu entorn, sense perjudici del règim tutelar que resulta d'aplicació al patrimoni arqueològic únicament als efectes de salvaguardar les seues preexistències, tal com apareixen descrites en aquest decret declaratiu, en relació de causa a efecte, i no comporta cap càrrega per a l'Administració, ja que el jaciment declarat és en la seua major part de propietat pública estatal.  
En virtut del que s'ha exposat, a proposta de la consellera d'Educació, Cultura i Esport i de conformitat amb el que s'estableix en l'article 26.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i en l'article 33 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell; conforme amb el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, i prèvia deliberació del Consell en la seua reunió del dia 7 d'octubre de 2022,   
  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Aquest decret té com a objecte declarar bé d'interés cultural amb la categoria de zona arqueològica el jaciment arqueològic de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), de conformitat amb la descripció i delimitació continguda en els annexos d'aquest decret.  
  
Article 2. Règim de la zona arqueològica  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot, en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), és un bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, que es regirà pel que es disposa en la secció segona del capítol III del títol II de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per als béns immobles d'interés cultural, així com pels plans especials, o instruments urbanístics d'anàleg contingut, que si escau s'aproven. Qualsevol actuació que es pretenga realitzar en aquest estarà sotmesa a la prèvia i preceptiva autorització de la direcció general competent en matèria de cultura amb caràcter previ al seu inici i a l'atorgament de llicència municipal si és el cas, quan aquesta resulte preceptiva, sense perjudici de l'íntegra aplicació a l'esmentat jaciment del títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i del Decret 107/2017, de 28 juliol, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques a la Comunitat Valenciana.  
  
  
Article 3. Usos permesos en l'immoble i el seu entorn  
1. Els usos permesos en l'àmbit delimitat de la zona arqueològica seran tots aquells que contribuïsquen a la investigació, la posada en valor, el gaudi patrimonial del bé, així com els usos històrics comuns o els existents en l'actualitat. L'autorització particularitzada d'ús o qualsevol canvi d'ús del jaciment declarat bé d'interés cultural requerirà la prèvia autorització de l'òrgan competent en matèria de cultura.  
  
2. Pel que fa a la utilització dels terrenys agrícoles l'ús podrà ser el mateix que en l'estat actual, amb l'única condició que estarà prohibida la realització de treballs de llaurada a una profunditat superior a trenta centímetres, així com plantar nous arbres o arbustos de tija llarga.  
  
  
Article 4. Règim d'intervenció en l'entorn  
1. Qualsevol intervenció que pretenga realitzar-se em l'entorn de protecció de la zona arqueològica, excepte les que manifestament manquen de transcendència patrimonial, requerirà la prèvia autorització de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà aplicant els criteris d'aquesta normativa i en defecte d'això els enumerats en la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. La proposta d'intervenció haurà de definir el seu abast i anar acompanyada de la documentació tècnica oportuna que permeta l'avaluació patrimonial. També haurà d'especificar la ubicació parcel·lària, així com adjuntar les fotografies que permeten constatar la situació actual i la seua transcendència patrimonial. Transcorregut el termini de tres mesos la sol·licitud s'entendrà denegada per silenci administratiu.  
2. No serà necessària l'autorització per als treballs de conservació i manteniment de la carretera CV-10, així com per a les actuacions de manteniment, restauració de llits i gestió de recursos hídrics promogudes per l'Administració de l'Estat en l'àmbit de les seues competències.  
  
  
Article 5. Preservació del paisatge històric, arqueològic i dels béns que el conformen  
A fi de preservar el paisatge de la zona arqueològica i la integritat del jaciment arqueològic i del mateix paisatge:  
1. No s'autoritzarà cap edificació nova, siga quin siga el seu ús, excepte aquelles edificacions vinculades a la protecció o divulgació del jaciment.  
2. Els edificis existents no podran augmentar el seu volum edificat. El seu acabat exterior haurà d'atindre's a l'ambient rústic en el qual estan situats.  
3. Queden expressament prohibits els moviments de terres i excavacions amb incidència paisatgística, excepte aquells moviments que siguen necessaris per a l'estudi i conservació del jaciment. Així mateix es prohibeixen les senyalitzacions de tipus publicitari, el magatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus.  
4. Totes les intervencions en l'entorn han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. En qualsevol cas, les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 d'aquesta llei.  
5. Per a qualsevol actuació sobre la via Augusta caldrà ajustar-se al que es disposa en el Pla director de recuperació de la via Augusta.  
6. Es consideren actuacions compatibles, les actuacions de manteniment i restauració de llits i gestió de recursos hídrics promogudes per les administracions en l'àmbit de les seues competències.  
  
Article 6. Intervencions arqueològiques  
Per a la realització d'intervencions arqueològiques en el jaciment declarat bé d'interés cultural i el seu entorn es requerirà, de conformitat amb l'article 20 del Decret 107/2017, de 28 de juliol, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de regulació de les actuacions arqueològiques en la Comunitat Valenciana, la presentació d'un pla general d'investigació que contindrà la descripció detallada dels objectius del pla, fases d'execució i duració d'aquestes, així com una proposta motivada d'àrea de reserva arqueològica del jaciment, segons el que es disposa en l'article 66 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. El pla general d'investigació haurà de ser autoritzat per l'òrgan competent en matèria de cultura. El pla general d'investigació no serà necessari per a les intervencions arqueològiques següents:  
  
a) Les que es manifesten com de realització urgent, tant per motius de conservació i manteniment, com per altres motius, sempre que així es justifique, i la urgència siga corroborada per l'òrgan competent en matèria de cultura.  
b) La documentació gràfica, que no implique tècniques analítiques.  
  
Article 7. Pla especial de protecció  
De conformitat amb el que regulen els articles 34.2 i 39.4 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea haurà de redactar un pla especial de protecció d'aquesta zona arqueològica en el termini d'un any a comptar des de la publicació d'aquesta declaració en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
Aquesta declaració de bé d'interés cultural, amb la categoria de zona arqueològica, del jaciment de l'Hostalot, situat en el terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'Administració General de l'Estat.  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública d'aquesta disposició  
La implementació i posterior desenvolupament d'aquest decret del Consell no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cadascun dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atesa amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
  
DISPOSICIONS FINALS  
  
Primera. Entrada en vigor  
Aquest decret del Consell es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
Segona. Pla especial de protecció de la zona arqueològica i el seu entorn  
D'acord amb el que s'estableix en els articles 34.2 i 39 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea haurà de tramitar un pla especial de protecció de la zona arqueològica i el seu entorn, aprovar-lo provisionalment i remetre'l a l'òrgan urbanístic competent per a la seua aprovació definitiva, en el termini d'un any des de la publicació d'aquest decret del Consell.  
  
  
València, 7 d'octubre de 2022,  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
La consellera d'Educació, Cultura i Esport,  
RAQUEL TAMARIT IRANZO  
  
  
ANNEX I  
Delimitació literal del jaciment declarat zona arqueològica, descripció d'aquest i determinació dels valors patrimonials  
 que justifiquen la seua declaració  
  
1. Denominació principal  
Jaciment arqueològic de l'Hostalot  
  
2. Localització  
Província: Castelló  
Comarca: Plana Alta   
Municipi: Vilanova d'Alcolea  
3. Delimitació literal del jaciment  
El jaciment arqueològic de l'Hostalot està situat al terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), a poc més de 260 m sobre el nivell de la mar. Rep el topònim d'un antic hostal construït sobre restes romanes, situat en l'encreuament del camí real amb el que pujava fins a Vilanova d'Alcolea.  
En època moderna els dos camins s'han substituït per sengles carreteres, de manera que el jaciment es troba en l'actualitat situat al costat de la carretera CV-10, en l'encreuament on arranca la carretera CV-145 d'accés a Vilanova.  
La major part del jaciment s'estén al costat meridional del barranc de la Carrasqueta i queda dividit en dues per la carretera CV-10 que, en aquest lloc, segueix el mateix traçat de l'antiga via Augusta.  
  
Inventariat i inclòs en el Catàleg de béns i espais protegits del terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló), com a àrea de vigilància, sobre la base que estableix la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, i catalogat com a bé de rellevància local amb nivell de protecció integral.  
  
3.1. Coordenades:  
Sentit horari. Fus 30. ETRS89  
UTMe: 761561  
UTMn: 4460388  
Altura: 262 m.s.n.m.  
El jaciment arqueològic s'estén entre els punts següents:  
  
Punt Est Nord  
1 761550 4460459  
2 761573 4460436  
3 761593 4460379  
4 761618 4460321  
5 761589 4460301  
6 761591 4460288  
7 761536 4460358  
8 761530 4460379  
9 761520 4460392  
  
  
3.2. Referències cadastrals:  
  
Polígon 3. Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló).  
Situació urbanística:  
Polígon 3 Hortals  
Parcel·la 79: Classe rústic. Ús agrari. RC: 12132A003000800000EG. Propietat privada.  
Parcel·la 80: Classe rústic. Ús agrari. RC: 12132A003000800000EB. Propietat pública.  
Parcel·la 81: Classe rústic. Ús agrari. RC: 12132A003000810000EY. Propietat privada.  
  
4. Justificació de la delimitació del jaciment arqueològic  
La Llei de patrimoni valencià contempla el patrimoni arqueològic com una de les manifestacions més rellevants de l'evolució de l'ésser humà i de la nostra evolució com a poble. L'esdevenir històric i la identitat dels pobles troben en el patrimoni arqueològic un dels seus testimonis fonamentals. Per això, el registre documental del patrimoni d'aquesta naturalesa contribueix a la comprensió i interpretació de la nostra evolució cultural. La Llei estableix que formen part del patrimoni arqueològic valencià els béns immobles, objectes, vestigis i qualssevol altres senyals de manifestacions humanes que tinguen els valors propis del patrimoni cultural i el coneixement dels quals requerisca l'aplicació de mètodes arqueològics. Aquesta circumstància dota les intervencions arqueològiques d'una singularitat que exigeix un tractament específic i peculiar, però integrat, en els diferents camps que constitueixen el patrimoni cultural.  
Les restes arqueològiques que testimonien el pas de la via Augusta pel territori valencià no són abundants. En aquest sentit, a la comarca de la Plana Alta (Castelló) els diferents estudis realitzats han permés establir una proposta prudent del seu traçat a partir de l'estudi arqueològic de camins, mil·liaris, arcs i assentaments. Un dels jaciments utilitzats en aquests estudis és l'Hostalot (Vilanova d'Alcolea), identificat com una de les postes oficials que l'Imperi Romà va utilitzar per al correcte funcionament del sistema de comunicacions entre la capital i els diferents territoris del Mediterrani. Malgrat no haver-se excavat íntegrament, sens dubte pot considerar-se l'Hostalot com la millor conservada i coneguda de les postes romanes existents a la Comunitat Valenciana.  
  
Les restes romanes identificades fins al moment han sigut diferenciades en quatre sectors, en dos dels quals es té evidència de conservació de restes arqueològiques estructurals i són els que es proposa que siguen declarats com a bé d'interés cultural, el sector I i el sector II.  
  
Els treballs realitzats durant les campanyes de 1986-87, dirigits per Ferran Arasa, es van centrar en el sector I. La primera campanya va consistir en la realització de dos sondejos; la segona va consistir en el seguiment dels murs de l'edifici i l'obertura de diferents sondejos en aquest sector I i també en el sector II.  
Les actuacions realitzades en 2018 confirmen la presència d'un gran complex arquitectònic construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE i dividit en diverses estances amb paviments de terra en el sector II. L'actuació arqueològica dirigida per P. Ulloa en 1992 es va centrar en el sector II.  
Entre les parcel·les 79, 80 i 81 (polígon 3) se situen aquests dos sectors de la posta romana. En la parcel·la 80 (polígon 3) les estructures arqueològiques es troben en un estat de conservació òptim, amb murs d'opus signinum de més de 2 m d'altura que conformen dos edificis amb planta molt conservada. En total comprén 7.675 m² repartits de la forma següent:  
  
Referència cadastral 12132A003000790000EG Superfície parcel·la afectada 1.791 m².  
Referència cadastral 12132A003000800000EB Superfície parcel·la afectada 4.700 m².  
Referència cadastral 12132A003000810000EY Superfície parcel·la afectada 1.184 m².  
  
  
5. Descripció del jaciment arqueològic i determinació dels seus valors  
La primera referència a l'Hostalot és de l'any 1585, quan s'esmenta un hostal que devia haver-se edificat sobre les ruïnes romanes. En la relació del seu viatge de 1585-86 entre Barcelona i València seguint el camí real, el britànic E. Cock, notari i arquer de la guàrdia del cos reial del monarca Felip II, a qui acompanyava formant part del seu seguici, dona l'única referència: «(?) s'ofereix una posada ben xicoteta i de poc valor que es diu de Vilanova (?)». Les seues restes s'han trobat en les excavacions de 1987, la qual cosa demostra la continuïtat funcional del lloc.  
El jaciment romà va ser donat a conéixer per l'arqueòleg valencià Senent Ibáñez en 1923, en un treball on estudiava la via Augusta en el tram que s'estén entre els rius Sénia i Millars: «Més segurs estem de la localització d'Ildum i fins i tot creiem haver trobat aquesta mansió, en les restes romanes conegudes per l'Hostalot, situades al costat de la carretera actual no lluny de Vilanova d'Alcolea. Queden gruixudes parets d'aquest casalot amb altres restes de parets formant amples recintes. Es veuen basaments de columnes, i mesclada amb fragments de tègules, àmfores i una altra argila romana, la terra sigillata, ceràmica de l'època imperial».  
Aquesta notícia va ser esmentada posteriorment en la recopilació de troballes romanes a la província de Castelló publicada per Domingo Fletcher i José Alcácer. Anys després, en el seu treball sobre el traçat de la via Augusta al seu pas per terres valencianes Guillermo Morote reafirma la seua identificació amb l'estació Ildum que apareix en els itineraris. Carlos Calaf esmenta de nou aquestes ruïnes en un llibre sobre la història de Vilanova publicat en 1984. Posteriorment, Francisco Esteve fa una descripció general del jaciment, recull notícies sobre troballes de material arqueològic en el lloc i confirma també la seua identificació amb l'estació de la via Augusta. Els objectes metàl·lics donats a conéixer per Esteve i suposadament trobats al jaciment són de gran interés: un anell d'or de reduït diàmetre; una punta de llança de bronze de caràcter ornamental o votiu, un amulet fàl·lic també de bronze amb una anella i el membre viril en un costat i el puny a l'altre, i un objecte semicircular de caràcter indeterminat. De gran importància resulta també el monetari reunit per aquest autor, en el qual hi havia un as de la República de Janus bifront, un altre hispànic de l'emperador August, grans bronzes d'Antoní Pius, Faustina i Gordià, a més de xicotets bronzes de Valerià, Gal·lié, Constantí, Valentinià i Gracià, amb una cronologia que s'estén almenys entre el regnat d'August i el segle IV.  
  
La identificació amb la posta Ildum ha sigut recollida també per Ferran Arasa i Vicenç Maria Rosselló en 1995 en un llibre sobre les vies romanes del territori valencià i també en un treball sobre la via Augusta en el seu traçat pel País Valencià. Ferran Arasa va realitzar dues campanyes d'excavació arqueològica en 1986 i 1987 en les quals va ratificar aquestes propostes a partir de les evidències documentades. L'altra actuació arqueològica realitzada en el jaciment va ser dirigida per Pilar Ulloa en 1992, quan es van excavar 590 m² amb motiu de la troballa el 2 de març del conegut mil·liari de l'emperador Caracal·la.  
  
5.1. Parts integrants:  
La carretera i el barranc de la Carrasqueta permeten individualitzar les diferents zones arqueològiques.  
  
Sector I  
Es tracta de la zona més extensa i millor conservada. Està situada al SE de la carretera CV-10, entre aquesta, la carretera local d'accés a Vilanova d'Alcolea CV-145 i el barranc de la Carrasqueta. Forma un alteró o terrassa elevada que inclou les ruïnes millor conservades, sobre les quals s'alçava l'antic hostal.  
En aquesta zona s'han efectuat tres campanyes d'excavació en els anys 1986, 1987 i 2018. Les restes trobades en superfície són en general molt escasses.  
Comprén la planta d'un gran edifici bastant ben conservat, construït amb murs d'opus caementicium i dividit en amplis espais rectangulars aprofitats com a bancals. Francisco Esteve ja apunta l'escassa presència de materials arqueològics en el sector, qüestió que van ratificar anys després Ferran Arasa i Pablo García. Esmenta la troballa de xicotets bronzes dels emperadors Gal·lié, Claudi II i Constantí, així com fragments de ceràmica envernissada decorada en blau possiblement del segle XVI.  
Els treballs en aquest sector han permés descobrir les ruïnes d'un gran complex arquitectònic amb unes dimensions de 23,60 x 19,50 m construït amb murs de formigó (opus caementicium), orientat NW-SE i dividit en diverses estances amb paviments de terra. El seu extrem septentrional forma una estança de planta rectangular de 9,30 x 4,60 m (estança A) orientada ENE-WSW, les restes de la qual s'alcen encara fins als 2,20 m d'altura.  
En aquesta zona es va construir l'antic hostal i, en l'angle NE, es va construir després de 1965 una caseta amb una xicoteta terrassa i una bassa que recolzen en les parets romanes i que en l'actuació arqueològica de 2018 van ser retirades. Els murs majors d'aquesta peça tenen 1,37 m de grossària i el del costat N està reforçat amb dos contraforts, mentre que les parets laterals només tenen 60 cm, la mateixa grossària que trobem en la majoria dels murs de l'edifici.  
L'entrada no ha sigut localitzada, però deu estar situada al costat E, a l'interior del complex arquitectònic. Aquests dos elements, la grossària dels murs i els contraforts, permeten deduir que devia ser un edifici alt, possiblement un horreum o graner. Al S i a l'E d'aquesta peça s'obrin tres espais rectangulars disposats de manera transversal a l'anterior. Els seus murs tenen una grossària semblant de 65-70 cm.  
  
L'espai situat al costat E té una longitud de 15,90 m de longitud i una amplària màxima de 6,75 m, on poden diferenciar-se dos ambients.  
  
L'entrada no ha pogut ser localitzada, però possiblement es trobava en el mur N i era la principal del complex. Dona pas a una zona que podria ser oberta (B), segons prova un xicotet desguàs trobat en la base de la paret lateral E, que estava formada per dos espais de diferents dimensions: el primer de 5,95 x 4,80 m i el segon de 5,35 x 6,75 m, amb una porta oberta en el seu lateral O d'1,20 m de llum i jalonada amb dos grans carreus que comunica amb la nau central. En el seu extrem S hi ha una habitació de 3,85 x 4,10 m (B3), a la qual s'accedeix des del possible pati a través d'una entrada de 2,40 m oberta entre dos semicolumnes, possiblement un rafal. A la paret del costat O d'aquesta estança s'aprecien clarament les empremtes de l'arrebossat, que dibuixa el moviment circular de la paleta. Ací es van obrir els dos sondejos de la campanya de 1986. L'angle SE d'aquesta habitació es troba ben conservat.  
La nau central descansa en el seu costat N sobre el mur meridional del possible graner, i està dividida en dues estances. Les seues dimensions generals són 16,55 x 4,90 m.  
La zona central, de 9,15 m de longitud (C), està dividida per dues semicolumnes en sengles habitacions de 5,30 i 3,85 m de longitud, respectivament.  
L'extrem meridional forma una habitació independent de 5,50 x 5,35 m (C3), amb una porta oberta a l'E d'1,40 m de llum. La primera d'aquestes peces comunicava amb el pati a través d'una porta d'1,20 m.  
  
En el seu extrem S, la paret E de l'habitació meridional es prolonga amb una altra paral·lela que serveix de base a una escala exterior que permetia l'accés a una primera planta.  
Finalment, la nau situada al costat O és la pitjor coneguda pel seu deficient estat de conservació (estança D1 i D2), té unes dimensions de 17,30 x 5,25 m i està dividida en dues estances.  
La primera té 10 m de longitud i va ser aprofitada de nou com a bassa (D1), amb l'entrada d'aigües pel seu angle NW. La seua paret N també descansa en part en el possible graner.  
La segona peça té 5,17 m de longitud i planta quadrada (D2); està molt degradada per les transformacions agrícoles i possiblement devia ser semblant a l'habitació situada al costat E, potser amb una entrada independent per l'O.  
L'estudi mural del mur conservat entre les estances D1 i C1, d'opus signinum, ha documentat que conserva dues filades d'encofrat on la part inferior encara conserva arrebossats de morter de calç. L'arrebossat no presenta cap discontinuïtat, per la qual cosa possiblement la filera estava feta tota d'una única caixa de tapiera. Es tracta de murs de 0,59 m d'amplària (2 peus romans) i altura variable en funció de la seua conservació, realitzats amb tapieres de fusta dividides en quatre tapieres de 0,15 cm d'altura cadascuna.  
En els treballs d'excavació d'aquest edifici es van trobar diversos fragments de vidre pla de finestra. Aquest comptava amb finestres dotades de vidres, no podem saber si des del moment de la seua construcció o en una reforma posterior. Els primers testimonis de la utilització d'aquests vidres, que comencen a fabricar-se a principis del segle I d. n. e., es troben en edificis públics, mentre que en l'edilícia privada no comencen a utilitzar-se fins a la meitat d'aquest segle. Possiblement, la seua datació no ha de ser anterior a l'últim terç del segle I.  
Un altre element abundant entre els materials recuperats en les excavacions són els tubs ceràmics. La majoria presenten unes mateixes característiques i dimensions: 14 cm de longitud i 3,5 cm de diàmetre, lleugerament més oberts en els extrems, un dels quals acaba en una vora recta i l'altre en una vora exvasada. Els dos extrems no encaixen, per la qual cosa devien estar units amb argamassa. Aquest tipus de tubs tenen diferents funcions, que queden reflectides en la diversitat de les dimensions. Normalment apareixen als murs dels conjunts termals (balnea), on s'utilitzaven per al pas de vapor, que en aquest cas podien estar situats en el complex arquitectònic situat al NW. Cal pensar, doncs, que o bé s'han trobat desplaçats o bé tenien una altra funció com potser una conducció d'aigua.  
  
D'altra banda, en un dels sondejos oberts a l'habitació de l'angle SE es van trobar restes d'un incendi, que tenia com a mostra més destacada part d'una biga de fusta de carrasca carbonitzada. Les ceràmiques romanes més recents que es van trobar en els sondejos oberts en aquest edifici poden datar-se en el segle III d. n. e., de manera que aquest podria haver sigut el seu moment final. També es van trobar diferents capes d'argila que poden tindre el seu origen en crescudes que l'haurien afectat en diferents ocasions. Les característiques d'aquest edifici permeten identificar-lo amb un magatzem encapçalat en el seu extrem N per un graner elevat.  
  
Sector II  
Situat al NW del sector I i pròxim a la carretera CV-10, forma una terrassa inclinada sobre el barranc, on en 1992 es va excavar la franja pròxima a la carretera amb motiu de la seua ampliació i la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la, amb una extensió pròxima als 590 m².  
Els murs descoberts, orientats WN-SE, configuren un ampli recinte de planta aproximadament quadrada subdividit en habitacions, en el qual es veien dues bases de columna (una altra havia sigut arrancada i es conservava al marge del bancal) pertanyents possiblement al pòrtic d'un pati. La seua orientació és diferent de la de l'anterior edifici. En l'extrem pròxim al barranc es veu un mur d'opus caementicium, possiblement de protecció i tancament, i pròximes a aquest es veien les dues bases de columna del possible pòrtic al costat NE del complex, que van ser arrancades en la profunda transformació agrícola a què va ser sotmesa tota aquesta terrassa en 1994.  
En les excavacions de 1987 dirigides per Ferran Arasa es va netejar un mur situat al costat S d'aquesta terrassa i es va obrir un sondeig al voltant d'una de les bases de columna esmentades.  
La zona excavada correspon a diverses habitacions situades en els costats NW i SW de l'esmentat pati, que en part es trobaven arrasades. En el costat NW, al costat d'un mur, es va trobar un enterrament en inhumació amb les restes d'una dona jove que subjectava la mortalla amb dues agulles d'or de cap polièdric i tenia com a depòsit funerari una copa de vidre amb botons. Aquests objectes han permés datar la tomba en el context històric de les invasions bàrbares, en les primeres dècades del segle V d. n. e., quan l'Hostalot degué deixar d'utilitzar-se com a mansio. En aquesta zona les troballes ceràmiques van ser més nombroses i poden datar-se de manera general entre els segles I i IV. La funció d'aquest sector no és segura, però les seues característiques es relacionen més amb les d'una zona residència.  
Les restes trobades en superfície són ací molt abundants i variades. Segons l'antic propietari, en aquesta zona apareixien nombrosos murs formant habitacions. L'orientació dels murs d'aquests dos complexos arquitectònics és sensiblement diferent, per la qual cosa és possible delimitar-los de manera aproximada; la seua articulació sembla produir-se en la zona del camí d'accés a la finca, entre el bancal gran i la caseta actual. Francisco Esteve va assenyalar que aquest sector va estar erm fins a 1965, quan el van transformar per a plantar ametlers.  
Van aparéixer parets de pedra i morter i en el curs dels treballs en van aparéixer uns altres d'argila i el paviment d'una habitació fet de calç i arena (morter).  
  
Sector III  
En el costat O de la carretera, travessat per un xicotet barranc que desguassa prop del pont de la carretera que delimita dues zones, s'estén el sector III. Es tracta d'una estreta franja de terreny travessada per un camí que baixa al barranc de la Carrasqueta per a accedir després al Puntarró, en la qual apareixien algunes restes molt degradades, fins i tot en el mateix camí. A l'altre costat d'aquest barranc comença el pla, on les restes arqueològiques es concentren en la zona que hi ha entre aquest i el barranc de la Carrasqueta. És molt possible que els continus treballs agrícoles hagen destrossat per complet les restes constructives que pogué haver-hi. No obstant això, la zona és rica en ceràmiques, i es coneix la notícia de la troballa d'un piló de pedra, potser una base de columna d'un pòrtic, arrancat pel tractor.  
No s'observen restes constructives visibles en superfície. Francisco Esteve creu que el nivell arqueològic pot conservar-se intacte. També dona dues notícies sobre la troballa de peces arqueològiques: cap a l'any 1965 un veí de la Torre d'en Doménec es va trobar, traient terra del barranc de la Carrasqueta, una figura de bronze d'uns 80 cm d'alçada que va vendre al pes del metall; en 1988, un estranger amb detector de metalls es va trobar tres objectes de metall: un fal·lus de grans proporcions amb anella de suspensió, un xicotet amulet fàl·lic i una fíbula. També esmenta la troballa de fragments ceràmics, alguns de sigilata, al voltant del camí que des de la carretera baixa al barranc, entre ells una vora de terra sigilata hispànica (TSH) decorada amb temes florals i mètopes amb dues cabretes afrontades. Aquest sector va ser parcialment destruït en les obres d'ampliació de la carretera, i en la intervenció arqueològica de 1992 es van poder recuperar nombrosos fragments ceràmics.  
La troballa més destacada fins al moment s'ha produït en el sector III i és un mil·liari dedicat a l'emperador Caracal·la i datat en 214. Aquesta troballa es va produir el març de 1992 en el transcurs de les obres d'ampliació de la carretera C-238. La peça està realitzada en pedra, conserva 2,72 m d'altura i un diàmetre màxim de 62 cm. El mil·liari presenta una inscripció en llatí distribuïda en 8 línies de diferent longitud. Les dues primeres estan molt erosionades, raó per la qual el nom de l'emperador resulta de difícil lectura. En les quatre següents línies continua la relació de títols i magistratures amb els seus numerals. En les dues últimes línies apareix el nom de la via i el numeral corresponent als milia passum.  
La llegenda reflecteix el contingut següent:  
Imp(eratori) [Cae]sar[i]  
[M(arco) Au]r(elio) Ant(onino) [P(io) F(elici) Aug(usto)]  
o Part(hico) Max(imo) Brit(tanico) M[ax(imo)]  
Germanico Max(imo) Pont(ifici)  
Max(imo) trib(unicia) pot [s](tate) XVII  
Imp(eratori) III co(n)s(uli) IIII proco(n)s(uli)  
via Augusta  
[m(ilia) p(assum)] CCLXXXIII  
  
Sector IV  
Queda situat al N del barranc de la Carrasqueta, en la zona coneguda com el Puntarró. Està completament aïllat de la resta del jaciment. Les troballes són en general escasses i es redueixen a teules i altres materials constructius, entre els quals hi havia alguns tambors llisos de columna hui desapareguts. Esteve proposa que la mansio correspon a les ruïnes trobades en aquest sector IV, al Puntarró.  
Com que aquesta és la part del jaciment més pròxima al poble veí de la Torre d'en Doménec, en aquest es conta que «quan van fer l'església del poble van portar moltes pedres de la Carrasqueta», suposant que fa referència a aquest sector del jaciment. Ferran Arasa va comprovar que a l'església d'aquesta població hi ha molts carreus desiguals i com repicats. Aquest sector havia sigut un olivar llaurat només superficialment, però en 1952 el van llaurar per a plantar ceps, i es van trobar els fonaments d'una construcció dividida en diverses habitacions i una cambra «com un aljub» amb quatre esquelets, que es van recollir i van ser portats al cementeri de la població.  
Entre les ruïnes hi havia moltes teules, fragments de ceràmica comuna, ferros i algunes monedes de bronze: dos de l'emperador Claudi, una de Vitel·li i una altra de Domicià. Segons Ferran Arasa aquestes restes es corresponen amb un antic mausoleu familiar, un sepulcre monumental que estava decorat amb columnes, amb una cripta on l'última inhumació podia haver tingut lloc segons les monedes trobades cap al final del segle I o principis del II. De les troballes d'aquest sector Francisco Esteve dedueix que no tenen el caràcter propi d'una vil·la romana, sinó més propi d'una mansio, per la seua posició molt adequada per a establir un campament protegit pels dos barrancs que flanquegen el lloc que ocupa, per la qual cosa li atribueix un caràcter militar.  
5.2. Determinació dels seus valors:  
La localització de l'Hostalot al costat de la via, la seua cronologia i la funcionalitat proposada són arguments favorables per a la identificació de l'Hostalot com una mansio de la via Augusta, argument que es reforça amb el suport de la troballa del mil·liari de l'emperador Caracal·la que data dels anys 213-214. Aquesta posta degué ser construïda al mateix temps que la via Augusta, possiblement entre al tercer viatge de l'emperador August, en els anys 15-13 a. n. e., i els anys 8-7 a. n. e., quan es daten els primers mil·liaris de la via que porta el seu nom.  
Segons descriu Raymond Chevalier l'estructura d'una mansio reuneix diversos sectors amb funcions diferents: un gran pati amb pòrtics i entrada àmplia per als vehicles, amb abeurador; estables; habitacions per als viatgers; una taverna; banys; un hàbitat pròxim per als serveis (tallers, botigues, etc.); eventualment un edifici administratiu, mèdic i infermeria; un santuari, i una necròpoli. Al seu torn, Corsi assenyala que la triple funció que havien de complir les mansions com a estable (stabulum), graner (horreum) i hostal (hospitium) ha de materialitzar-se en l'existència de tres complexos arquitectònics diferents. Des del punt de vista arqueològic aquest és possiblement el tret distintiu més important que permet identificar una posta: per les funcions específiques que exercia, la seua distribució espacial presenta una divisió en tres espais. En l'Hostalot, la funció dels dos complexos arquitectònics identificats sembla molt diferent. En el situat a l'extrem SE (sector I), l'estructura situada a la seua capçalera que presenta murs de gran grossària i contraforts pot identificar-se de manera preliminar com un horreum o graner, mentre que la resta de l'edifici podria estar dedicat a magatzem. Com es pot veure en nombrosos jaciments de diferents províncies de l'Imperi, una característica tècnica recurrent en els ambients interpretats com a graner és el reforç dels murs perimetrals mitjançant contraforts o semipilastres. Aquest element constitueix un indici de la funció de l'estructura per a magatzematge.  
  
El segon complex, situat immediatament al NNW (sector II), a pesar que les restes excavades no permeten completar la planta, sembla correspondre a una zona de caràcter residencial articulada al voltant d'un pati al costat NE del qual existia un pòrtic. El fet que l'orientació dels dos complexos siga diferent pot obeir a una adaptació a la topografia de la zona o també a la seua construcció en dos moments diferents. L'entrada al conjunt podria haver sigut pel costat SW i entre els dos complexos devia haver-hi un espai obert per a la circulació i accés al graner i magatzem.  
Els dos complexos arquitectònics parcialment excavats es corresponen amb dues de les funcions que les mansions havien de complir com a horreum i hospitium. Els estables, i potser altres dependències, podrien haver sigut emplaçats a l'altre costat de la via, on també hi havia construccions actualment desaparegudes. La novetat més destacada de les actuacions realitzades en 2018 va ser la troballa d'un nou espai (E), fins ara no documentat, ocult sota una bassa de reg contemporània, que en ser desmantellada conservava restes d'una antiga estructura romana. Es tracta d'una resta de secció hemisfèrica de 2 m de diàmetre intern, bastida amb opus caementicium, que presenta una filada de rajoles en la base i el terç inferior. Presenta evidències a les parets d'haver sigut sotmés a l'acció del foc, i tal vegada es va utilitzar com a forn. Aquesta troballa haurà de ser considerada a l'hora d'interpretar l'edifici, encara que no trenca completament les interpretacions realitzades per Ferran Arasa.  
  
La seqüència arqueològica de les ocupacions de l'Hostalot presenta tres fases d'ocupació de l'edifici:  
- Fase 0: a aquesta fase pertanyen els murs de pedra seca i els realitzats amb formigó i rajola que han sigut desmantellats. Aquesta fase queda datada en el segle XX.  
- Fase I: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb maçoneria encarada i travada amb morter de calç i argila, elements constructius identificats com a estructures relacionades amb l'hostal, dels segles XVI-XIX.  
- Fase II: a aquesta fase pertanyen les estructures construïdes amb formigó de calç antic (opus caementicium), que té els seus inicis en el segle I d. n. e. i que finalitzaria en algun moment del segle VI-VII d. n. e.  
  
  
  
ANNEX II  
Delimitació literal de l'entorn de protecció de la zona arqueològica i béns patrimonials que se situen en aquest entorn  
  
A) Justificació de la delimitació proposta:  
L'entorn de protecció del bé d'interés cultural queda definit, tant literalment com gràficament, en els annexos que s'adjunten. Els criteris emprats per a establir l'entorn de protecció es basen en la legislació vigent en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, en relació amb l'establiment d'entorns mínims de protecció per a immobles situats en àmbits no urbans d'un espai comprés en una distància de 200 m a comptar des del contorn extern del bé o dels seus hipotètics vestigis, d'acord amb els criteris següents:  
- Topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió de les terres, séquies i camins circumdants necessaris per a l'explotació agropecuària i pertanyents a una àmplia zona de cultiu al voltant del barranc de la Carrasqueta.  
- Arqueològics: l'àmbit comprén la zona excavada i no excavada al voltant del jaciment i el possible traçat de la via Augusta. Es tracta d'àrees limítrofes susceptibles de noves troballes relacionades amb la mansió i que identifiquem com els sectors III i IV de l'Hostalot, espais molt afectats per tasques agrícoles i moviments de sediment en els quals apareixen restes mobles, però no restes estructurals fins al moment.  
  
- Administratius: delimitació d'un polígon irregular que forma l'entorn del jaciment arqueològic de l'Hostalot i que transcorre per límits de parcel·les, camins, séquies i accidents naturals que faciliten la seua definició.  
Comprén els polígons 3, 9 i 10 del terme municipal de Vilanova d'Alcolea. En el polígon 3 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 82, 83, 84, 85, 78 i els camins i barrancs assenyalats com a 9022, 9004, 9007 i 9006. En el polígon 9 queden dins de l'àmbit de protecció les parcel·les 5 (part), 357, 355 (part) i part dels camins i barrancs 9011, 9002 i 9001. En el polígon 10 queda dins de l'àmbit de protecció part de la parcel·la 535 i part del camí 9002.  
  
  
B) Delimitació literal de l'entorn de protecció:  
Origen punt A1: coordenada 30S 761609,4460545.  
Línia delimitadora. Sentit horari.  
  
Punt Est Nord  
 1 761609 4460545  
 2 761779 4460394  
 3 761699 4460279  
 4 761690 4460287  
 5 761676 4460275  
 6 761671 4460281  
 7 761656 4460270  
 8 761650 4460258  
 9 761629 4460244  
10 761659 4460208  
11 761660 4460199  
12 761652 4460187  
13 761627 4460197  
14 761598 4460199  
15 761549 4460235  
16 761486 4460244  
17 761426 4460235  
18 761392 4460237  
19 761372 4460287  
20 761335 4460330  
21 761309 4460403  
22 761362 4460497  
23 761373 4460589  
24 761394 4460672  
25 761494 4460610  
26 761546 4460527  
27 761558 4460552  
28 761584 4460543  
  
Terme municipal de Vilanova d'Alcolea (Castelló). Polígons. Parcel·les. Referències cadastrals:  
  
Polígon 3. Hortals  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 82 12132A003000820000EG  
 83 12132A003000830000EQ  
 84 12132A003000840000EP  
 85 12132A003000850000EL  
 78 12132A003000780000EY  
 9022 12132A003090220000ER  
 9004 12132A003090040000EA  
 9007 12132A003090070000EG (part)  
 9006 12132A003090060000EY (part)  
  
  
Polígon 9. Puntarró i Pla de la Rosa  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 5 12132A009000050000EL (part)  
 6 12132A009000060000ET  
 7 12132A009000070000EF  
 357 12132A009003570000EL  
 355 12132A009003550000EQ (part)  
 9011 12132A009090110000EX (part)  
 9002 12132A009090020000EF (part)  
  
 9001 12132A009090020000EF (part)  
  
  
Polígon 10. Riu Roques  
  
Parcel·les Referències cadastrals  
 535 12132A010005350000EF (part)  
 9001 12132A010090010000EZ (part)  
 9002 12132A010090020000EU (part)  
  
Es delimita un polígon irregular que forma l'àmbit de protecció de jaciment romà i medieval de l'Hostalot, iniciat en el punt 1, situat en la confluència de les parcel·les 70, 78 i 9012 del polígon 3 continuant pel límit de les dues primeres fins a arribar a la parcel·la 9017 on es dirigeix al sud-oest pel límit de la parcel·la 78 i 85. Travessa la carretera CV-1440 pel límit sud de la parcel·la 535 del polígon 10 i la travessa entre les seues subparcel·les b i c. Travessa la carretera CV-10. Des d'aquest punt i amb direcció quasi nord discorre, ja pel polígon 9, entre els límits de les parcel·les 354 i 355, i creua aquesta última i continua entre les parcel·les 356 i 357, creua el barranc de la Carrasqueta fins al límit nord de la parcel·la 5 on gira en sentit est, i després d'algunes irregularitats a conseqüència de la pròpia morfologia de cada parcel·la arriba al punt inicial.  
En l'àmbit de protecció queda inclòs el barranc de Carrasqueta, per localitzar-se en el seu interior la Font de la Carrasqueta, de la qual brolla aigua pràcticament tot l'any i que no es descarta que poguera ser utilitzada en l'antiguitat.  
  
C) Béns patrimonials situats a l'entorn de protecció. Patrimoni arqueològic i etnològic:  
- El Puntarró  
- Pedrera



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 9450, del 17-10-2022 (2022/9294)

DECRETO 136/2022, de 7 de octubre, del Consell, por el que se declara bien de interés cultural, con la categoría de zona arqueológica, el yacimiento de L'Hostalot, en Vilanova d'Alcolea (Castellón).
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   9450

Fecha DOGV
:   17-10-2022

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2022/9294

CVE


Fecha del documento
:   07-10-2022

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [Conselleria de Educación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [patrimonio cultural](javascript:void(0))

DECRETO 136/2022, de 7 de octubre, del Consell, por el que se declara bien de interés cultural, con la categoría de zona arqueológica, el yacimiento de L'Hostalot, en Vilanova d'Alcolea (Castellón). [2022/9294]  
PREÁMBULO  
  
El artículo 49.1.5º del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana, establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arquitectónico arqueológico y científico, sin perjuicio de lo que dispone el número 28 del apartado 1 del artículo 149 de la Constitución Española. El artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, dispone que la declaración de un bien de interés cultural se hará mediante decreto del Consell, a propuesta de la conselleria competente en materia de cultura. Todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del patrimonio histórico español, reserva a la Administración general del Estado.  
Por el Ayuntamiento de Vilanova d'Alcolea se ha solicitado la incoación de expediente para declarar bien de interés cultural con la categoría de zona arqueológica el yacimiento de L'Hostalot situado en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón).  
Mediante resolución de 28 de octubre de 2021 (DOGV 12.11.2021), de la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, se acordó incoar expediente para declarar bien de interés cultural con la categoría de zona arqueológica el yacimiento de L'Hostalot, situado en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), determinando sus valores, describiéndolo, delimitando el mismo así como su entorno de protección y articulando la correspondiente normativa protectora, y se sometió el expediente incoado a trámite de información pública.  
Se han cumplido todos los trámites legalmente preceptivos de acuerdo con las disposiciones vigentes.  
Consta en el expediente el informe favorable a la declaración de bien de interés cultural del Consell Valencià de Cultura y de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos, que han prestado su conformidad a la propuesta declarativa que se les ha elevado, de conformidad con lo que establece el artículo 27.5 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Asimismo se han recabado de las consellerias afectadas los informes exigidos por el artículo 43 de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, del Consell, sin que se haya formulado por las mismas alegación alguna.  
Se han formulado alegaciones en el trámite de información pública y en el de audiencia a las que se ha dado respuesta razonada de conformidad con el informe de los servicios técnicos.  
El presente decreto declarativo se adecúa a los principios de buena regulación establecidos en el art. 129 de la Ley 39/2015, de 30 de octubre, del procedimiento administrativo común de las administraciones públicas, habiéndose acreditado la concurrencia en esta iniciativa normativa de los principios de necesidad, eficacia, proporcionalidad, seguridad jurídica, transparencia en su proceso de elaboración, y eficiencia.  
En cumplimiento del principio de necesidad y eficacia, el Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana preceptúa en su artículo 12 que la Generalitat velará por la protección y defensa de la identidad y los valores del pueblo valenciano y el respeto a su diversidad y a su patrimonio histórico. En este sentido, los yacimientos que incorporen valores arqueológicos en grado particularmente significativo, como han certificado los servicios técnicos, deben acceder a la condición de bien de interés cultural con la categoría de zonas arqueológicas.  
Teniendo en cuenta las circunstancias y singulares características que concurren en el yacimiento de L'Hostalot en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), en el que existen diversas estructuras y restos de edificaciones de una antigua una posta asociada a la vía Augusta, en grado de conservación más que notable, se impone su máximo reconocimiento a nivel patrimonial mediante la declaración como bien de interés cultural de conformidad con el mandato contenido en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
En cumplimiento del principio de proporcionalidad, el presente decreto declarativo constituye la herramienta necesaria e imprescindible para la preservación, puesta en valor y divulgación al máximo nivel del yacimiento arqueológico de L'Hostalot y del espacio en que se localiza.  
En cumplimiento del principio de seguridad jurídica, la presente formalización tutelar y la normativa que en la misma se establece concilia la obligada protección a unos bienes de destacada significación patrimonial con la definición precisa del estatuto jurídico de los titulares de derechos afectados, cuyo régimen se articula de forma que se haga posible la preservación y puesta en valor de la zona arqueológica, propiciando al tiempo que no se ocasionen daños al paisaje del ámbito en las preexistencias que actualmente lo conforman.  
En cumplimiento del principio de transparencia para potenciar la participación activa de los destinatarios en la elaboración de la presente iniciativa normativa, se ha notificado la iniciación del expediente a los propietarios afectados, se ha suscitado la intervención activa de los ciudadanos a través del trámite de información pública, confiriéndose finalmente audiencia a los titulares dominicales y demás interesados, que han formulado alegaciones, a las que se ha dado respuesta motivada de conformidad con el informe de los servicios técnicos.  
En cumplimiento del principio de eficiencia la presente disposición reglamentaria tan solamente implementa el trámite de la previa y preceptiva autorización administrativa del órgano competente en materia de cultura para cualesquiera actuaciones que pretendan realizarse en el ámbito delimitado del yacimiento declarado y las de transcendencia patrimonial que se aborden en su entorno, sin perjuicio del régimen tutelar que resulta de aplicación al patrimonio arqueológico a los solos efectos de salvaguardar sus preexistencias, tal y como aparecen descritas en el presente decreto declarativo, en relación de causa a efecto, y no conlleva carga alguna para la Administración, ya que el yacimiento declarado es en su mayor parte de propiedad pública estatal.  
En virtud de lo expuesto, a propuesta de la consellera de Educación, Cultura y Deporte y de conformidad con lo establecido en el artículo 26.2 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, y en el artículo 33 de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, del Consell; conforme con el Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, y previa deliberación del Consell en su reunión del día 7 de octubre de 2022,  
  
  
DECRETO  
  
Artículo 1. Objeto  
El presente decreto tiene como objeto declarar bien de interés cultural con la categoría de zona arqueológica el yacimiento arqueológico de L'Hostalot, situado en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón) de conformidad con la descripción y delimitación contenida en los anexos del presente decreto.  
  
Artículo 2. Régimen de la zona arqueológica  
El yacimiento arqueológico de L'Hostalot, en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), es un bien de interés cultural, con la categoría de zona arqueológica, que se regirá por lo dispuesto en la sección segunda del capítulo III del título II de Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, para los bienes inmuebles de interés cultural, así como por los planes especiales, o instrumentos urbanísticos de análogo contenido, que en su caso se aprueben. Cualquier actuación que se pretenda realizar en el mismo estará sometida a la previa y preceptiva autorización de la dirección general competente en materia de cultura con carácter previo a su inicio y al otorgamiento de licencia municipal en su caso, cuando esta resulte preceptiva, sin perjuicio de la íntegra aplicación al referido yacimiento del título III de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, y del Decreto 107/2017, de 28 julio, del Consell, por el que se aprueba el Reglamento de regulación de las actuaciones arqueológicas en la Comunitat Valenciana.  
  
Artículo 3. Usos permitidos en el inmueble y su entorno  
1. Los usos permitidos en el ámbito delimitado de la zona arqueológica serán todos aquellos que contribuyan a la investigación, la puesta en valor, el disfrute patrimonial del bien, así como los usos históricos comunes o los existentes en la actualidad. La autorización particularizada de uso o cualquier cambio de uso del yacimiento declarado bien de interés cultural requerirá de la previa autorización del órgano competente en materia de cultura.  
2. En lo que se refiere a la utilización de los terrenos agrícolas el uso podrá ser el mismo que en el estado actual, con la única condición de que estará prohibida la realización de trabajos de arada a una profundidad superior a treinta centímetros, así como plantar nuevos árboles o arbustos de tallo largo.  
  
Artículo 4. Régimen de intervención en el entorno  
1. Cualquier intervención que pretenda realizarse en el entorno de protección de la zona arqueológica, salvo las que manifiestamente carezcan de trascendencia patrimonial, requerirá la previa autorización de la conselleria competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá aplicando los criterios de la presente normativa y en su defecto los enumerados en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano. La propuesta de intervención deberá definir su alcance e ir acompañada de la documentación técnica oportuna que permita la evaluación patrimonial. También deberá especificar la ubicación parcelaria, así como adjuntar las fotografías que permitan constatar la situación actual y su trascendencia patrimonial. Transcurrido el plazo de tres meses la solicitud se entenderá denegada por silencio administrativo.  
2. No será necesaria la autorización para los trabajos de conservación y mantenimiento de la carretera CV-10, así como para las actuaciones de mantenimiento, restauración de cauces y gestión de recursos hídricos promovidas por la Administración del Estado en el ámbito de sus competencias.  
  
Artículo 5. Preservación del paisaje histórico, arqueológico y de los bienes que lo conforman  
A fin de preservar el paisaje de la zona arqueológica y la integridad del yacimiento arqueológico y del mismo paisaje:  
1. No se autorizará edificación nueva alguna, cualquiera que sea su uso, excepto aquellas edificaciones vinculadas a la protección o divulgación del yacimiento.  
2. Los edificios existentes no podrán aumentar su volumen edificado. Su acabado exterior deberá atenerse al ambiente rústico en el que están situados.  
3. Quedan expresamente prohibidos los movimientos de tierras y excavaciones con incidencia paisajística, salvo aquellos movimientos que sean necesarios para el estudio y conservación del yacimiento. Así mismo se prohíben las señalizaciones de tipo publicitario, el almacenaje al aire libre de materiales y el vertido de residuos.  
4. Todas las intervenciones en el entorno deben contemplar las cautelas arqueológicas previstas en el artículo 62 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano. En cualquier caso, las actuaciones arqueológicas deberán ser autorizadas por la conselleria competente en materia de cultura, de acuerdo con el artículo 60 de misma ley.  
5. Para cualquier actuación sobre la vía Augusta se estará a lo dispuesto en el Plan director de recuperación de la Vía Augusta.  
6. Se consideran actuaciones compatibles, las actuaciones de mantenimiento y restauración de cauces y gestión de recursos hídricos promovidas por las Administraciones en el ámbito de sus competencias.  
  
Artículo 6. Intervenciones arqueológicas  
Para la realización de intervenciones arqueológicas en el yacimiento declarado bien de interés cultural y su entorno se requerirá, de conformidad con el artículo 20 del Decreto 107/2017, de 28 de julio, del Consell, por el que se aprueba el Reglamento de regulación de las actuaciones arqueológicas en la Comunitat Valenciana, la presentación de un plan general de investigación que contendrá la descripción detallada de los objetivos del plan, fases de ejecución y duración de las mismas, así como una propuesta motivada de área de reserva arqueológica del yacimiento, según lo dispuesto en el artículo 66 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano. El plan general de investigación deberá ser autorizado por el órgano competente en materia de cultura. El plan general de investigación no será necesario para las siguientes intervenciones arqueológicas:  
a) Las que se manifiesten como de urgente realización, tanto por motivos de conservación y mantenimiento, como por otros motivos, siempre que así se justifique, y la urgencia sea corroborada por el órgano competente en materia de cultura.  
b) La documentación gráfica, que no implique técnicas analíticas.  
  
Artículo 7. Plan especial de protección  
De conformidad con lo que prescriben los artículos 34.2 y 39.4 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, el Ayuntamiento de Vilanova d'Alcolea deberá redactar un plan especial de protección de la presente zona arqueológica en el plazo de un año a contar desde la publicación de la presente declaración en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
  
DISPOSICIONES ADICIONALES  
  
Primera. Inscripción en el Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano  
La presente declaración de bien de interés cultural, con la categoría de Zona arqueológica, del yacimiento de L'Hostalot, situado en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), se inscribirá en la Sección Primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano y en el Registro General de Bienes de Interés Cultural, dependiente de la Administración General del Estado.  
  
Segunda. Ausencia de incidencia en el gasto público de la presente disposición  
La implementación y posterior desarrollo del presente decreto del Consell no podrá tener incidencia alguna en la dotación de todos y cada uno de los capítulos de gasto asignada a la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, y en todo caso deberá ser atendida con los medios personales y materiales de la conselleria competente por razón de la materia.  
  
  
DISPOSICIONES FINALES  
  
Primera. Entrada en vigor  
El presente decreto del Consell se publicará en el Boletín Oficial del Estado y entrará en vigor el día siguiente a su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
Segunda. Plan especial de protección de la zona arqueológica y su entorno  
De acuerdo con lo establecido en los artículos 34.2 y 39 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, el Ayuntamiento de Vilanova d'Alcolea deberá tramitar un plan especial de protección de la zona arqueológica y su entorno, aprobarlo provisionalmente y remitirlo al órgano urbanístico competente para su aprobación definitiva, en el plazo de un año desde la publicación del presente decreto del Consell.  
  
València, 7 de octubre de 2022  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
La consellera de Educación, Cultura y Deporte,  
RAQUEL TAMARIT IRANZO  
  
  
ANEXO I  
Delimitación literal del yacimiento declarado zona arqueológica, descripción del mismo y determinación de los valores patrimoniales que justifican su declaración  
  
1. Denominación principal  
Yacimiento arqueológico de L'Hostalot  
  
2. Localización  
Provincia: Castellón  
Comarca: Plana Alta  
Municipio: Vilanova d'Alcolea  
3. Delimitación literal del yacimiento  
El yacimiento arqueológico de L'Hostalot se encuentra ubicado en el término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), a poco más de 260 m sobre el nivel del mar. Recibe el topónimo de un antiguo hostal construido sobre restos romanos, situado en el cruce del camino real con el que subía hasta Vilanova d'Alcolea.  
En época moderna los dos caminos se han sustituido por sendas carreteras, de forma que el yacimiento se encuentra en la actualidad situado junto a la carretera CV-10, en el cruce donde arranca la carretera CV-145 de acceso a Vilanova.  
La mayor parte del yacimiento se extiende al lado meridional del barranco de la Carrasqueta y queda dividido en dos por la carretera CV-10 que, en este lugar, sigue el mismo trazado de la antigua vía Augusta.  
Inventariado e incluido en el Catálogo de bienes y espacios protegidos del término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón), como área de vigilancia, sobre la base que establece la Ley 5/2007, de 9 de febrero, de la Generalitat, de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, y catalogado como bien de relevancia local con nivel de protección integral.  
  
3.1. Coordenadas:  
Sentido horario. Huso 30. ETRS89  
UTMe: 761561  
UTMn: 4460388  
Altura: 262 m.s.n.m.  
El yacimiento arqueológico se extiende entre los siguientes puntos:  
  
Punto Este Norte  
1 761550 4460459  
2 761573 4460436  
3 761593 4460379  
4 761618 4460321  
5 761589 4460301  
6 761591 4460288  
7 761536 4460358  
8 761530 4460379  
9 761520 4460392  
  
  
3.2. Referencias catastrales:  
  
Polígono 3. Término municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón).  
Situación urbanística:  
Polígono 3 Hortals  
Parcela 79: Clase rústico. Uso agrario. RC: 12132A003000800000EG. Propiedad privada.  
Parcela 80: Clase rústico. Uso agrario. RC: 12132A003000800000EB. Propiedad pública.  
Parcela 81: Clase rústico. Uso agrario. RC: 12132A003000810000EY. Propiedad privada.  
  
4. Justificación de la delimitación del yacimiento arqueológico  
La Ley de Patrimonio Valenciano contempla el patrimonio arqueológico como una de las manifestaciones más relevantes de la evolución del ser humano y de nuestra evolución como pueblo. El devenir histórico y la identidad de los pueblos encuentran en el patrimonio arqueológico uno de sus testigos fundamentales. Por eso, el registro documental del patrimonio de esta naturaleza contribuye a la comprensión e interpretación de nuestra evolución cultural. La Ley establece que forman parte del patrimonio arqueológico valenciano los bienes inmuebles, objetos, vestigios y cualesquiera otras señales de manifestaciones humanas que tengan los valores propios del patrimonio cultural y el conocimiento de los cuales requiera la aplicación de métodos arqueológicos. Esta circunstancia dota a las intervenciones arqueológicas de una singularidad que exige un tratamiento específico y peculiar, pero integrado, en los diferentes campos que constituyen el patrimonio cultural.  
Los restos arqueológicos que testimonian el paso de la vía Augusta por el territorio valenciano no son abundantes. En este sentido, en la comarca de la Plana Alta (Castellón) los diferentes estudios realizados han permitido establecer una propuesta cuidadosa de su trazado a partir del estudio arqueológico de caminos, miliarios, arcos y asentamientos. Uno de los yacimientos utilizados en estos estudios es L'Hostalot (Vilanova d'Alcolea), identificado como una de las postas oficiales que el Imperio Romano utilizó para el correcto funcionamiento del sistema de comunicaciones entre la capital y los diferentes territorios del Mediterráneo. A pesar de no haberse excavado en su totalidad, sin duda puede considerarse L'Hostalot como la mejor conservada y conocida de las postas romanas existentes en la Comunitat Valenciana.  
Los restos romanos identificados hasta el momento han sido diferenciados en cuatro sectores, en dos de los cuales se tiene evidencia de conservación de restos arqueológicos estructurales y son los que se propone sean declarados como bien de interés cultural, el sector I y el sector II.  
Los trabajos realizados durante las campañas de 1986-87, dirigidos por Ferran Arasa, se centraron en el sector I. La primera campaña consistió en la realización de dos sondeos; la segunda consistió en el seguimiento de los muros del edificio y la apertura de diferentes sondeos en este sector I y también en el sector II.  
Las actuaciones realizadas en 2018 confirman la presencia de un gran complejo arquitectónico construido con muros de hormigón (opus caementicium), orientado NW-SE y dividido en varias estancias con pavimentos de tierra en el sector II. La actuación arqueológica dirigida por P. Ulloa en 1992 se centró en el sector II.  
Entre las parcelas 79, 80 y 81 (polígono 3) se sitúan estos dos sectores de la posta romana. En la parcela 80 (polígono 3) las estructuras arqueológicas se encuentran en un estado de conservación óptimo, con muros de opus signinum de más de 2 m de altura que conforman dos edificios con planta muy conservada. En total comprende 7.675 m² repartidos de la siguiente forma:  
  
Referencia catastral 12132A003000790000EG Superficie parcela afectada 1.791 m².  
Referencia catastral 12132A003000800000EB Superficie parcela afectada 4.700 m².  
Referencia catastral 12132A003000810000EY Superficie parcela afectada 1.184 m².  
  
  
5. Descripción del yacimiento arqueológico y determinación de sus valores  
La primera referencia a L'Hostalot es del año 1585, cuando se menciona un hostal que debía de haberse edificado sobre las ruinas romanas. En la relación de su viaje de 1585-86 entre Barcelona y Valencia siguiendo el camino real, el británico E. Cock, notario y arquero de la guardia del cuerpo real del monarca Felipe II, a quien acompañaba formando parte de su séquito, da la única referencia: «(?) se ofrece una venta bien pequeña y de poco valor que se dice de Villanueva (?)». Sus restos se han encontrado en las excavaciones de 1987, lo que demuestra la continuidad funcional del lugar.  
El yacimiento romano fue dado a conocer por el arqueólogo valenciano Senent Ibáñez en 1923, en un trabajo donde estudiaba la vía Augusta en el tramo que se extiende entre los ríos Sénia y Mijares: «Más seguros estamos de la localización de Ildum e incluso creemos haber encontrado esta mansión, en los restos romanos conocidos por El Hostalot, situados junto a la carretera actual no lejos de Vilanova d'Alcolea. Quedan gruesas paredes de este caserón con otros restos de paredes formando anchos recintos. Se ven basamentos de columnas, y mezclada con fragmentos de tégulas, ánforas y otro barro romano, la terra sigillata, cerámica de la época imperial».  
Esta noticia fue mencionada posteriormente en la recopilación de hallazgos romanos en la provincia de Castellón publicada por Domingo Fletcher y José Alcácer. Años después, en su trabajo sobre el trazado de la vía Augusta a su paso por tierras valencianas Guillermo Morote reafirma su identificación con la estación Ildum que aparece en los itinerarios. Carlos Calaf menciona de nuevo estas ruinas en un libro sobre la historia de Vilanova publicado en 1984. Posteriormente, Francisco Esteve hace una descripción general del yacimiento, recoge noticias sobre hallazgos de material arqueológico en el lugar y confirma también su identificación con la estación de la vía Augusta. Los objetos metálicos dados a conocer por Esteve y supuestamente encontrados en el yacimiento son de gran interés: un anillo de oro de reducido diámetro; una punta de lanza de bronce de carácter ornamental o votivo, un amuleto fálico también de bronce con una anilla y el miembro viril en un lado y el puño en el otro, y un objeto semicircular de carácter indeterminado. De gran importancia resulta también el monetario reunido por este autor, en el cual había un as de la República de Janus bifronte, otro hispánico del emperador Augusto, grandes bronces de Antonino Pio, Faustina y Gordiano, además de pequeños bronces de Valeriano, Galieno, Constantíno, Valentiniano y Graciano, con una cronología que se extiende al menos entre el reinado de Augusto y el siglo IV.  
La identificación con la posta Ildum ha sido recogida también por Ferran Arasa y Vicenç Maria Rosselló en 1995 en un libro sobre las vías romanas del territorio valenciano y también en un trabajo sobre la vía Augusta en su trazado por el País Valenciano. Ferran Arasa realizó dos campañas de excavación arqueológica en 1986 y 1987, ratificando estas propuestas a partir de las evidencias documentadas. La otra actuación arqueológica realizada en el yacimiento fue dirigida por Pilar Ulloa en 1992, cuando se excavaron 590 m² con motivo del hallazgo el 2 de marzo del conocido miliario del emperador Caracala.  
  
5.1. Partes integrantes:  
La carretera y el barranco de la Carrasqueta permiten individualizar las diferentes zonas arqueológicas.  
  
Sector I  
Se trata de la zona más extensa y mejor conservada. Está situado al SE de la carretera CV-10, entre esta, la carretera local de acceso a Vilanova d'Alcolea CV-145 y el barranco de la Carrasqueta. Forma un alto o terraza elevada que incluye las ruinas mejor conservadas, sobre las cuales se levantaba el antiguo hostal.  
En esta zona se han efectuado tres campañas de excavación en los años 1986, 1987 y 2018. Los restos encontrados en superficie son en general muy escasos.  
Comprende la planta de un gran edificio bastante bien conservado, construido con muros de opus caementicium y dividido en amplios espacios rectangulares aprovechados como bancales. Francisco Esteve ya apunta la escasa presencia de materiales arqueológicos en el Sector, cuestión que ratificaron años después Ferran Arasa y Pablo García. Menciona el hallazgo de pequeños bronces de los emperadores Galieno, Claudio II y Constantino, así como fragmentos de cerámica barnizada decorada en azul posiblemente del siglo XVI.  
Los trabajos en este sector han permitido descubrir las ruinas de un gran complejo arquitectónico con unas dimensiones de 23,60 x 19,50 m construido con muros de hormigón (opus caementicium), orientado NW-SE y dividido en varias estancias con pavimentos de tierra. Su extremo septentrional forma una estancia de planta rectangular de 9,30 x 4,60 m (estancia A) orientada ENE-WSW, los restos de la cual se levantan todavía hasta los 2,20 m de altura.  
En esta zona se construyó el antiguo hostal y, en el ángulo NE, se construyó después de 1965 una caseta con una pequeña terraza y una balsa que se apoyan en las paredes romanas y que en la actuación arqueológica de 2018 fueron retiradas. Los muros mayores de esta pieza tienen 1,37 m de espesor y el del lado N está reforzado con dos contrafuertes, mientras que las paredes laterales solo tienen 60 cm, el mismo espesor que encontramos en la mayoría de los muros del edificio.  
La entrada no ha sido localizada, pero debe de estar situada en el lado E, en el interior del complejo arquitectónico. Estos dos elementos, el espesor de los muros y los contrafuertes, permiten deducir que debía de ser un edificio alto, posiblemente un horreum o granero. Al S y al E de esta pieza se abren tres espacios rectangulares dispuestos de forma transversal al anterior. Sus muros tienen un espesor parecido de 65-70 cm.  
El espacio situado en el lado E tiene una longitud de 15,90 m de longitud y una anchura máxima de 6,75 m, donde pueden diferenciarse dos ambientes.  
La entrada no ha podido ser localizada, pero posiblemente se encontraba en el muro N y era la principal del complejo. Da paso a una zona que podría ser abierta (B), según prueba un pequeño desagüe encontrado en la base de la pared lateral E, que estaba formada por dos espacios de diferentes dimensiones: el primero de 5,95 x 4,80 m y el segundo de 5,35 x 6,75 m, con una puerta abierta en su lateral O de 1,20 m de luz y jalonada con dos grandes sillares que comunica con la nave central. En su extremo S hay una habitación de 3,85 x 4,10 m (B3), a la cual se accede desde el posible patio a través de una entrada de 2,40 m abierta entre dos semicolumnas, posiblemente un cobertizo. En la pared del lado O de esta estancia se aprecian claramente las improntas del lucido, dibujando el movimiento circular de la paleta. Aquí se abrieron los dos sondeos de la campaña de 1986. El ángulo SE de esta habitación se encuentra bien conservado.  
La nave central descansa en su lado N sobre el muro meridional del posible granero, y está dividida en dos estancias. Sus dimensiones generales son 16,55 x 4,90 m.  
La zona central, de 9,15 m de longitud (C), está dividida por dos semicolumnas en sendas habitaciones de 5,30 y 3,85 m de longitud, respectivamente.  
El extremo meridional forma una habitación independiente de 5,50 x 5,35 m (C3), con una puerta abierta al E de 1,40 m de luz. La primera de estas piezas comunicaba con el patio a través de una puerta de 1,20 m.  
En su extremo S, la pared E de la habitación meridional se prolonga con otra paralela sirviendo de base a una escalera exterior que permitía el acceso a una primera planta.  
Por último, la nave situada en el lado O es la peor conocida por su deficiente estado de conservación (estancia D1 y D2), tiene unas dimensiones de 17,30 x 5,25 m y está dividida en dos estancias.  
La primera tiene 10 m de longitud y fue aprovechada de nuevo como balsa (D1), con la entrada de aguas por su ángulo NW. Su pared N también descansa en parte en el posible granero.  
La segunda pieza tiene 5,17 m de longitud y planta cuadrada (D2); está muy degradada por las transformaciones agrícolas y posiblemente debía de ser parecida a la habitación situada en el lado E, quizás con una entrada independiente por el O.  
El estudio murario del muro conservado entre las estancias D1 y C1, de opus signinum, ha documentado que conserva dos hiladas de encofrado donde la parte inferior todavía conserva enlucidos de mortero de cal. El enlucido no presenta ninguna discontinuidad, por lo que posiblemente la hilera estuviera hecha toda ella de una única caja de tapial. Se trata de muros de 0,59 m de anchura (2 pies romanos) y altura variable en función de su conservación, realizados con tapiales de madera divididas en cuatro tapiales de 0,15 cm de altura cada una.  
En los trabajos de excavación de este edificio se encontraron varios fragmentos de vidrio plano de ventana. Este contaba con ventanas dotadas de vidrios, no podemos saber si desde el momento de su construcción o en una reforma posterior. Los primeros testigos de la utilización de estos vidrios, que empiezan a fabricarse a principios del siglo I d. n. e., se encuentran en edificios públicos, mientras que en la edilicia privada no empiezan a emplearse hasta la mitad de ese siglo. Posiblemente, su datación no debe de ser anterior al último tercio del siglo I.  
Otro elemento abundante entre los materiales recuperados en las excavaciones son los tubos cerámicos. La mayoría presentan unas mismas características y dimensiones: 14 cm de longitud y 3,5 cm de diámetro, ligeramente más abiertos en los extremos, uno de los cuales acaba en un borde recto y el otro en un borde exvasado. Los dos extremos no encajan, por lo cual debían de ir unidos con argamasa. Este tipo de tubos tienen diferentes funciones, que quedan reflejadas en la diversidad de las dimensiones. Normalmente aparecen en los muros de los conjuntos termales (balnea), donde se empleaban para el paso de vapor, que en este caso podían estar situados en el complejo arquitectónico situado al NW. Hay que pensar, pues, que o bien se han encontrado desplazados o bien tenían otra función como quizás una conducción de agua.  
Por otro lado, en uno de los sondeos abiertos en la habitación del ángulo SE se encontraron restos de un incendio, que tenía como muestra más destacada parte de una viga de madera de carrasca carbonizada. Las cerámicas romanas más recientes que se encontraron en los sondeos abiertos en este edificio pueden datarse en el siglo III d. n. e., de forma que este podría haber sido su momento final. También se encontraron diferentes capas de arcilla que pueden tener su origen en crecidas que lo habrían afectado en diferentes ocasiones. Las características de este edificio permiten identificarlo con un almacén encabezado en su extremo N por un granero elevado.  
  
Sector II  
Situado en el NW del sector I y próximo a la Carretera CV-10, forma una terraza inclinada sobre el barranco, donde en 1992 se excavó la franja próxima a la carretera con motivo de su ampliación y el hallazgo del miliario del emperador Caracala, con una extensión próxima a los 590 m².  
Los muros descubiertos, orientados WN-SE, configuran un amplio recinto de planta aproximadamente cuadrada subdividido en habitaciones, en el cual se veían dos bases de columna (otra más había sido arrancada y se conservaba en el margen del bancal) pertenecientes posiblemente al pórtico de un patio. Su orientación es diferente de la del anterior edificio. En el extremo próximo al barranco se ve un muro de opus caementicium, posiblemente de protección y cierre, y próximas a él se veían las dos bases de columna del posible pórtico en el lado NE del complejo, que fueron arrancadas en la profunda transformación agrícola a que fue sometida toda esta terraza en 1994.  
En las excavaciones de 1987 dirigidas por Ferran Arasa se limpió un muro situado en el lado S de esta terraza y se abrió un sondeo alrededor de una de las bases de columna mencionadas.  
La zona excavada corresponde a varias habitaciones situadas en los lados NW y SW del mencionado patio, que en parte se encontraban arrasadas. En el lado NW, junto a un muro, se encontró un enterramiento en inhumación con los restos de una mujer joven que sujetaba la mortaja con dos agujas de oro de cabeza poliédrica y tenía como ajuar funerario una copa de vidrio con botones. Estos objetos han permitido datar la tumba en el contexto histórico de las invasiones bárbaras, en las primeras décadas del siglo V d. n. e., cuando L'Hostalot debía de haber dejado de utilizarse como mansio. En esta zona los hallazgos cerámicos fueron más numerosos y pueden datarse de manera general entre los siglos I y IV. La función de este sector no es segura, pero sus características se relacionan más con las de una zona residencia.  
Los restos encontrados en superficie son aquí muy abundantes y variadas. Según el antiguo propietario, en esta zona aparecían numerosos muros formando habitaciones. La orientación de los muros de estos dos complejos arquitectónicos es sensiblemente diferente, por lo cual es posible delimitarlos de manera aproximada; su articulación parece producirse en la zona del camino de acceso a la finca, entre el bancal grande y la caseta actual. Francisco Esteve señaló que este sector estuvo baldío hasta 1965, cuando lo transformaron para plantar almendros.  
Aparecieron paredes de piedra y mortero y en el curso de los trabajos aparecieron otros de arcilla y el pavimento de una habitación hecho de cal y arena (mortero).  
  
Sector III  
En el lado O de la carretera, atravesado por un pequeño barranco que desagua cerca del puente de la carretera que delimita dos zonas, se extiende el sector III. Se trata de una estrecha franja de terreno atravesada por un camino que baja al barranco de la Carrasqueta para acceder después al Puntarró, en la cual aparecían algunos restos muy degradados, incluso en el mismo camino. Al otro lado de este barranco empieza el llano, donde los restos arqueológicos se concentran en la zona que hay entre este y el barranco de la Carrasqueta. Es muy posible que los continuos trabajos agrícolas hayan destrozado por completo los restos constructivos que pudo haber. No obstante, la zona es rica en cerámicas, y se conoce la noticia del hallazgo de un pilón de piedra, quizás una base de columna de un pórtico, arrancado por el tractor.  
No se observan restos constructivos visibles en superficie. Francisco Esteve cree que el nivel arqueológico puede conservarse intacto. También da dos noticias sobre el hallazgo de piezas arqueológicas: hacia el año 1965 un vecino de La Torre d'en Doménec se encontró, sacando tierra del barranco de la Carrasqueta, una figura de bronce de unos 80 cm de altura que vendió al peso del metal; en 1988, un extranjero con detector de metales se encontró tres objetos de metal: un falo de grandes proporciones con anilla de suspensión, un pequeño amuleto fálico y una fíbula. También menciona el hallazgo de fragmentos cerámicos, algunos de sigilata, alrededor del camino que desde la carretera baja al barranco, entre ellos un borde de terra sigilata hispánica (TSH) decorada con temas florales y metopas con dos cabritas afrontadas. Este sector fue parcialmente destruido en las obras de ampliación de la carretera, y en la intervención arqueológica de 1992 se pudieron recuperar numerosos fragmentos cerámicos.  
El hallazgo más destacado hasta el momento se ha producido en el sector III y es un miliario dedicado al emperador Caracalla y datado en 214. Este hallazgo se produjo el marzo de 1992 en el transcurso de las obras de ampliación de la carretera C-238. La pieza está realizada en piedra, conserva 2,72 m de altura y un diámetro máximo de 62 cm. El miliario presenta una inscripción en latín distribuida en 8 líneas de diferente longitud. Las dos primeras están muy erosionadas, razón por la que el nombre del emperador resulta de difícil lectura. En las cuatro siguientes líneas continúa la relación de títulos y magistraturas con sus numerales. En las dos últimas líneas aparece el nombre de la vía y el numeral correspondiente a los milia passum.  
La leyenda refleja el siguiente contenido:  
Imp(eratori) [Cae]sar[i]  
[M(arco) Au]r(elio) Ant(onino) [P(io) F(elici) Aug(usto)]  
Part(hico) Max(imo) Brit(tanico) M[ax(imo)]  
Germanico Max(imo) Pont(ifici)  
Max(imo) trib(unicia) pote [s](tate) XVII  
Imp(eratori) III co(n)s(uli) IIII proco(n)s(uli)  
Via Augusta  
[m(ilia) p(assum)] CCLXXXIII  
  
Sector IV  
Queda situado al N del barranco de la Carrasqueta, en la zona conocida como El Puntarró. Está completamente aislado del resto del yacimiento. Los hallazgos son en general escasos y se reducen a tejas y otros materiales constructivos, entre los cuales había algunos tambores lisos de columna hoy desaparecidos. Esteve propone que la mansio corresponde a las ruinas encontradas en este sector IV, en El Puntarró.  
Como esta es la parte del yacimiento más próxima al pueblo vecino de la Torre d'en Doménec, en este se cuenta que «cuando hicieron la iglesia del pueblo llevaron muchas piedras de la Carrasqueta», suponiendo que se refiere a este sector del yacimiento. Ferran Arasa comprobó que en la iglesia de esta población hay muchos sillares desiguales y como repicados. Este sector había sido un olivar labrado solo superficialmente, pero en 1952 lo labraron para plantar cepas, encontrándose los cimientos de una construcción dividida en varias habitaciones y una cámara «como un aljibe» con cuatro esqueletos, que se recogieron y fueron llevados al cementerio de la población.  
Entre las ruinas había muchas tejas, fragmentos de cerámica común, hierros y algunas monedas de bronce: dos del emperador Claudio, una de Vitelio y otra de Domiciano. Según Ferran Arasa estos restos se corresponden con un antiguo mausoleo familiar, un sepulcro monumental que estaba decorado con columnas, con una cripta donde la última inhumación podía haber tenido lugar según las monedas encontradas hacia el final del siglo I o principios del II. De los hallazgos de este sector Francisco Esteve deduce que no tienen el carácter propio de una villa romana, sino más propio de una mansio, por su posición muy adecuada para establecer un campamento protegido por los dos barrancos que flanquean el lugar que ocupa, por lo cual le atribuye un carácter militar.  
5.2. Determinación de sus valores:  
La localización de l'Hostalot al lado de la vía, su cronología y la funcionalidad propuesta son argumentos favorables para la identificación de l'Hostalot como una mansio de la vía Augusta, argumento que se refuerza con el apoyo del hallazgo del miliario del emperador Caracala que data de los años 213-214. Esta posta debió de ser construida al mismo tiempo que la vía Augusta, posiblemente entre al tercer viaje del emperador Augusto, en los años 15-13 a. n. e., y los años 8-7 a. n. e., cuando se datan los primeros miliarios de la vía que lleva su nombre.  
Según describe Raymond Chevalier la estructura de una mansio reúne varios sectores con funciones diferentes: un gran patio con pórticos y entrada amplia para los vehículos, con abrevadero; establos; habitaciones para los viajeros; una taberna; baños; un hábitat próximo para los servicios (talleres, tiendas, etc.); eventualmente un edificio administrativo, médico y enfermería; un santuario, y una necrópolis. A su vez, Corsi señala que la triple función que tenían que cumplir las mansiones como establo (stabulum), granero (horreum) y hostal (hospitium) tiene que materializarse en la existencia de tres complejos arquitectónicos diferentes. Desde el punto de vista arqueológico este es posiblemente el rasgo distintivo más importante que permite identificar una posta: por las funciones específicas que ejercía, su distribución espacial presenta una división en tres espacios. En L'Hostalot, la función de los dos complejos arquitectónicos identificados parece muy diferente. En el situado al extremo SE (sector I), la estructura situada en su cabecera que presenta muros de gran espesor y contrafuertes puede identificarse de forma preliminar como un horreum o granero, mientras que el resto del edificio podría estar dedicado a almacén. Cómo se puede ver en numerosos yacimientos de diferentes provincias del Imperio, una característica técnica recurrente en los ambientes interpretados como granero es el refuerzo de los muros perimetrales mediante contrafuertes o semipilastras. Este elemento constituye un indicio de la función de la estructura para almacenamiento.  
El segundo complejo, situado inmediatamente al NNW (sector II), a pesar de que los restos excavados no permiten completar la planta, parece corresponder a una zona de carácter residencial articulada alrededor de un patio en el lado NE del cual existía un pórtico. El hecho que la orientación de los dos complejos sea diferente puede obedecer a una adaptación a la topografía de la zona o también a su construcción en dos momentos diferentes. La entrada al conjunto podría haber sido por el lado SW y entre los dos complejos debía de haber un espacio abierto para la circulación y acceso al granero y almacén.  
Los dos complejos arquitectónicos parcialmente excavados se corresponden con dos de las funciones que las mansiones tenían que cumplir como horreum y hospitium. Los establos, y quizás otras dependencias, podrían haber sido emplazados al otro lado de la vía, donde también había construcciones actualmente desaparecidas. La novedad más destacada de las actuaciones realizadas en 2018 fue el hallazgo de un nuevo espacio (E), hasta ahora no documentado, oculto bajo una balsa de riego contemporánea, que al ser desmantelada conservaba restos de una antigua estructura romana. Se trata de un resto de sección hemisférica de 2 m de diámetro interno, construido con opus caementicium, que presenta una hilada de baldosas en su base y el tercio inferior. Presenta evidencias en las paredes de haber sido sometido a la acción del fuego, pudiendo haber sido utilizado como horno. Este hallazgo deberá de ser considerado a la hora de interpretar el edificio, aunque no rompe completamente las interpretaciones realizadas por Ferran Arasa.  
La secuencia arqueológica de las ocupaciones de L'Hostalot presenta tres fases de ocupación del edificio:  
- Fase 0: a esta fase pertenecen los muros de piedra en seco y los realizados con hormigón y ladrillo que han sido desmantelados. Esta fase queda datada en el siglo XX.  
- Fase I: a esta fase pertenecen las estructuras construidas con mampostería careada y trabada con mortero de cal y arcilla, elementos constructivos identificados como estructuras relacionadas con el hostal, de los siglos XVI-XIX.  
- Fase II: a esta fase pertenecen las estructuras construidas con hormigón de cal antiguo (opus caementicium), que tiene sus inicios en el siglo I d. n. e. y que finalizaría en algún momento del siglo VI-VII d. n. e.  
  
  
  
ANEXO II  
Delimitación literal del entorno de protección de la zona arqueológica y bienes patrimoniales que se sitúan en dicho entorno  
  
A) Justificación de la delimitación propuesta:  
El entorno de protección del bien de interés cultural queda definido, tanto literal como gráficamente, en los anexos que se adjuntan. Los criterios empleados para establecer el entorno de protección se basan en la legislación vigente en el ámbito de la Comunidad Valenciana, Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, en relación con el establecimiento de entornos mínimos de protección para inmuebles situados en ámbitos no urbanos de un espacio comprendido en una distancia de 200 m a contar desde el contorno externo del bien o de sus hipotéticos vestigios, de acuerdo con los criterios siguientes:  
- Topográficos y paisajísticos, con la inclusión de las tierras, acequias y caminos circundantes necesarios para la explotación agropecuaria y pertenecientes a una amplia zona de cultivo alrededor del barranco de la Carrasqueta.  
- Arqueológicos: el ámbito comprende la zona excavada y no excavada alrededor del yacimiento y el posible trazado de la vía Augusta. Se trata de áreas limítrofes susceptibles de nuevos hallazgos relacionados con la mansión y que identificamos como los sectores III y IV de L'Hostalot, espacios muy afectados por tareas agrícolas y movimientos de sedimento en los que aparecen restos muebles, pero no restos estructurales hasta el momento.  
- Administrativos: delimitación de un polígono irregular que forma el entorno del yacimiento arqueológico de L'Hostalot y que transcurre por límites de parcelas, caminos, acequias y accidentes naturales que facilitan su definición.  
Comprende los polígonos 3, 9 y 10 del término municipal de Vilanova d'Alcolea. En el polígono 3 quedan dentro del ámbito de protección las parcelas 82, 83, 84, 85, 78 y los caminos y barrancos señalados como 9022, 9004, 9007 y 9006. En el polígono 9 quedan dentro del ámbito de protección las parcelas 5 (parte), 357, 355 (parte) y parte de los caminos y barrancos 9011, 9002 y 9001. En el polígono 10 queda dentro del ámbito de protección parte de la parcela 535 y parte del camino 9002.  
  
B) Delimitación literal del entorno de protección:  
Origen punto A1: Coordenada 30S 761609,4460545.  
Línea delimitadora. Sentido horario.  
  
Punto Este Norte  
 1 761609 4460545  
 2 761779 4460394  
 3 761699 4460279  
 4 761690 4460287  
 5 761676 4460275  
 6 761671 4460281  
 7 761656 4460270  
 8 761650 4460258  
 9 761629 4460244  
10 761659 4460208  
11 761660 4460199  
12 761652 4460187  
13 761627 4460197  
14 761598 4460199  
15 761549 4460235  
16 761486 4460244  
17 761426 4460235  
18 761392 4460237  
19 761372 4460287  
20 761335 4460330  
21 761309 4460403  
22 761362 4460497  
23 761373 4460589  
24 761394 4460672  
25 761494 4460610  
26 761546 4460527  
27 761558 4460552  
28 761584 4460543  
  
Termino Municipal de Vilanova d'Alcolea (Castellón). Polígonos. Parcelas. Referencias catastrales:  
  
Polígono 3. Hortals  
  
Parcelas Referencias catastrales  
 82 12132A003000820000EG  
 83 12132A003000830000EQ  
 84 12132A003000840000EP  
 85 12132A003000850000EL  
 78 12132A003000780000EY  
 9022 12132A003090220000ER  
 9004 12132A003090040000EA  
 9007 12132A003090070000EG (parte)  
 9006 12132A003090060000EY (parte)  
  
  
Polígono 9. Puntarró y Pla de la Rosa  
  
Parcelas Referencias catastrales  
 5 12132A009000050000EL (parte)  
 6 12132A009000060000ET  
 7 12132A009000070000EF  
 357 12132A009003570000EL  
 355 12132A009003550000EQ (parte)  
 9011 12132A009090110000EX (parte)  
 9002 12132A009090020000EF (parte)  
  
 9001 12132A009090020000EF (parte)  
  
  
Polígono 10. Riu Roques  
  
Parcelas Referencias catastrales  
 535 12132A010005350000EF (parte)  
 9001 12132A010090010000EZ (parte)  
 9002 12132A010090020000EU (parte)  
  
Se delimita un polígono irregular que forma el ámbito de protección de yacimiento romano y medieval de L'Hostalot, iniciado en el punto 1, situado en la confluencia de las parcelas 70, 78 y 9012 del polígono 3 continuando por el límite de las dos primeras hasta alcanzar la parcela 9017 donde se dirige al suroeste por el límite de la parcela 78 y 85. Cruza la carretera CV-1440 por el límite sur de la parcela 535 del polígono 10 y la atraviesa entre sus subparcelas b y c. Cruzando la carretera CV-10. Desde ese punto y con dirección casi norte discurre, ya por el polígono 9, entre los límites de las parcelas 354 y 355 y cruzando esta última y continuando entre las parcelas 356 y 357, cruzando el barranco de la Carrasqueta hasta el límite norte de la parcela 5 donde gira en sentido este, y después de algunas irregularidades como consecuencia de la propia morfología de cada parcela alcanza el punto inicial.  
En el ámbito de protección queda incluido el barranco de Carrasqueta, por localizarse en su interior la Font de la Carrasqueta, de la que brota agua prácticamente todo el año y que no se descarta que pudiera ser utilizada en la antigüedad.  
  
C) Bienes patrimoniales ubicados en el entorno de protección. Patrimonio arqueológico y etnológico:  
- El Puntarró  
- Cantera



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML