Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3650, del 22-12-1999 (1999/10674)

Resolució en recurs ordinari. Notificació.
------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3650

Data del DOGV
:   22-12-1999

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1999/10674

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Resolució

Resolució en recurs ordinari. Notificació. [1999/S10674]
  
No havent pogut notificar en el domicili conegut per aquesta administració al senyor Rafael Olaso Balbastre la Resolució de data 7 de juliol de 1999, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, per la qual es desestima el recurs ordinari interposat contra la resolució del director general d'Obres Públiques que el declara responsable d'infracció de la Llei de Costes, d'acord amb allò que s'ha establit en l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, es fa públic el text íntegre de la citada resolució perquè el present anunci servisca de notificació a l'interessat.
  
«Havent-ne informat del recurs ordinari interposat pel senyor Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolució de 22 de febrer 1999, del director general d'Obres Públiques, que disposa: «Declarar responsable en concepte d'autor de la infracció de la Llei de Costes, que consisteix en la realització d'obres que han suposat un augment de volum en la zona de servitud de protecció sense autorització administrativa, el senyor Rafael Olaso Balbastre».
  
Vist informe emés pel director general d'Obres Públiques en compliment d'allò que s'ha disposat en l'article 114 de la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
I. Motius del recurs: l'interessat recorre segons les mateixes al·legacions esgrimides en el seu dia enfront de la proposta de resolució de l'expedient sancionador, és a dir, que es comunicà en el seu dia a la conselleria i a l'ajuntament la intenció de sanejar, després de l'enderrocament previ de la paret lateral, la zona de traster de la cuina i que no s'ha procedit a construir de nou ni ampliar la cuina, sinó a rehabilitar i sanejar el ja existent, per raons de necessitat. Acaba suplicant l'anul·lació de la resolució recorreguda i el manteniment de les obres, i sol·licita la recepció a prova.
  
II. Anàlisi dels motius del recurs: no havent variat els motius al·legats pel recurrent, procedeix reiterar-se en allò que s'ha exposat en la resolució recorreguda:
  
La sol·licitud d'autorització formulada davant de la Conselleria va ser desestimada per Resolució de data 22 de setembre de 1997, del sotssecretari d'Obres Públiques, precisament perquè si es portava a cap s'hauria produït un augment de volum, ja que se sol·licitava: «enderrocar part de la façana lateral de la cuina, allargar-la 1,50 m i entaulellar-la de nou» (sic).
  
Aquesta resolució va ser confirmada per Resolució de data 8 de gener de 1998, del conseller d'Obres Públiques la qual ha sigut recorreguda davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
  
La Llei i el Reglament de Costes disposen en els articles 91.2.e) i 175.2.e), respectivament: «seran infraccions greus: la realització de construccions no autoritzades en la zona de servitud de protecció». En el present cas no solament no es té autorització sinó que hi ha una resolució ferma en via administrativa que expressament denega la dita autorització.
  
Pel que fa al pagament a l'Ajuntament de Xeraco de la llicència d'obra menor, a banda que aquest no s'ha justificat, perquè els únics documents que s'adjunten al recurs corresponen al pagament de la sanció imposada en raó del present sancionador, s'ha de recordar que el fet que, si és procedent, no es necessite, o s'haja obtingut llicència municipal per a les obres executades, segons allò que s'ha disposat en la legislació urbanística, és totalment independent que aquest mateix fet puga constituir una infracció de conformitat amb la legislació de costes; atés que es tracta de distinta normativa que s'ha d'aplicar, a més de ser la conselleria i l'ajuntament administracions amb competències concurrents.
  
L'existència de llicència municipal no eximeix de l'obligació d'obtindre l'autorització de costes i és més la llicència obtinguda amb anterioritat no té eficàcia fins que no s'obtinga l'autorització d'aquesta administració.
  
La disposició addicional cinquena de la Llei de Costes estableix que «les autoritzacions i les concessions obtingudes segons aquesta llei no eximeix els seus titulars d'obtindre les llicències, els permisos i d'altres autoritzacions que siguen exigibles per unes altres disposicions legals. No obstant això, quan s'obtinguen amb anterioritat al títol administratiu exigible de conformitat a aquesta llei, la seua eficàcia quedarà demorada a l'atorgament d'aquest, les clàusules del qual prevaldran.»
  
Finalment, l'informe emés pel Servei de Costes el 20 de novembre de 1998, que es troba en l'expedient, i aquest es acompanyat de les fotografies, posades en relació amb les ja existents, evidencien que efectivament s'ha produït un augment de volum, actuació no permesa en virtut d'allò que s'ha disposat en la disposició transitòria tretze, punt 1, apartat c), del Reglament de Costes.
  
El citat informe posa de manifest que: «... d'altra banda, per comparació amb les fotos antigues (preses durant l'obra), es pot veure clarament que hi ha una ampliació de l'habitatge, i que aprofita el que inicialment era un buit exterior».
  
En aquest sentit es pronuncia la Sentència del Tribunal Suprem de 17 de novembre de 1994, Sala tercera, Secció tercera [RJ 1994/8.454]:
  
«...la disposició transitòria 4a, número 2, lletra c) de la Llei de Costes 22/1988, ja que aquesta construcció resulta contrària a les seues prescripcions, que prohibeixen en la zona de servitud de protecció les edificacions destinades a residència o habitació [article 25.1.a)], permet únicament obres de reparació i millora que no impliquen augment de volum, i clarament ordena que «en cas de demolició total o parcial les noves construccions s'hauran d'ajustar íntegrament a les disposicions d'aquesta llei». De forma que l'actuació del senyor C. D que no realitza obres de reparació i ni de millora, sinó una nova edificació de tres plantes després de la demolició prèvia d'una altra antiga que només en tenia una, violà frontalment allò que s'ha establit en la citada disposició transitòria, i l'administració va actuar correctament en sancionar l'actor i imposar-li la demolició d'allò construït il·legalment».
  
Respecte a la sol·licitud de prova, aquesta no està prevista en els preceptes reguladors de la interposició del present recurs, i es pot, no obstant això, sol·licitar amb la interposició, si és procedent, del recurs contenciós administratiu segons disposa la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa.
  
En virtut d'allò que s'ha exposat, resolc:
  
Desestimar el recurs ordinari interposat pel senyor Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolució del director general d'Obres Públiques de 22 de febrer 1999, que disposa: «declarar responsable en concepte d'autor de la infracció de la Llei de Costes, que consisteix en la realització d'obres que han suposat un augment de volum en la zona de servitud de protecció sense autorització administrativa, el senyor Rafael Olaso Balbastre» i confirmar aquesta com ajustada a dret en tots els seus aspectes.
  
Aquesta resolució posa fi a la via administrativa i contra la qual es pot interposar recurs contenciós administratiu en el termini de dos mesos des de l'endemà de la notificació de la present, davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Autònoma Valenciana, com disposa l'article 116 de la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, sense perjuí d'utilitzar qualsevol altre recurs si ho estima procedent.
  
València, 7 de juliol de 1999.- El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports: José Ramón García Antón.»



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3650, del 22-12-1999 (1999/10674)

Resolución en recurso ordinario. Notificación.
----------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3650

Fecha DOGV
:   22-12-1999

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   1999/10674

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Resolución

Resolución en recurso ordinario. Notificación. [1999/S10674]
  
No habiendo podido notificar en el domicilio conocido por esta administración a don Rafael Olaso Balbastre la Resolución de fecha 7 de julio de 1999, del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, por la que se desestima el recurso ordinario interpuesto contra la resolución del director general de Obras Públicas que lo declara responsable de infracción de la Ley de Costas, de acuerdo con lo establecido en el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, se hace público el texto integro de la citada resolución para que el presente anuncio sirva de notificación al interesado.
  
"Dada cuenta del recurso ordinario interpuesto por don Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolución de 22 de febrero 1999, del director general de Obras Públicas que dispone: "declarar responsable en concepto de autor de la infracción de la Ley de Costas, consistente en realización de obras que han supuesto aumento de volumen en la zona de servidumbre de protección sin autorización administrativa a don Rafael Olaso Balbastre".
  
Visto informe emitido por el director general de Obras Públicas en cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 114 de la Ley 4/1999, de 13 de enero, de modificación de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
I. Motivos del recurso: el interesado recurre en base a las mismas alegaciones esgrimidas en su día frente a la propuesta de resolución del expediente sancionador, es decir: que se comunicó en su día a la conselleria y al ayuntamiento la intención de sanear, previo derribo de pared lateral, la zona trastera de la cocina y que no se ha procedido a construir de nuevo ni ampliar la cocina, sino a rehabilitar y sanear lo ya existente, por razones de necesidad. Termina suplicando la anulación de la resolución recurrida y el mantenimiento de las obras, solicitando el recibimiento a prueba.
  
II. Análisis de los motivos del recurso: no habiendo variado los motivos alegados por el recurrente, procede reiterarse en lo expuesto en la resolución recurrida:
  
La solicitud de autorización formulada ante la Conselleria, fue desestimada por Resolución de fecha 22 de septiembre de 1997, del subsecretario de Obras Públicas precisamente porque de llevarse a cabo se hubiese producido un aumento de volumen, ya que se solicitaba: derribar parte de la fachada lateral de la cocina, alargarla 1,50 m y alicatar de nuevo la misma (sic).
  
Esta resolución fue confirmada por Resolución de fecha 8 de enero de 1998, del conseller de Obras Públicas, la cual ha sido recurrida ante la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.
  
La Ley y el Reglamento de Costas disponen en sus artículos 91.2.e) y 175.2.e), respectivamente: "serán infracciones graves: la realización de construcciones no autorizadas en la zona de servidumbre de protección". En el presente caso no solo no se cuenta con autorización sino que existe resolución firme en vía administrativa que expresamente deniega dicha autorización.
  
Por lo que respecta al pago al Ayuntamiento de Xeraco de la licencia de obra menor, aparte que el mismo no se ha justificado, pues los únicos documentos que se adjuntan al recurso corresponden al pago de la sanción impuesta en razón del presente sancionador, debe recordarse que el hecho de que, en su caso, no se precise, o se haya obtenido licencia municipal para las obras ejecutadas, a tenor de lo dispuesto en la legislación urbanística, es totalmente independiente de que ese mismo hecho pueda constituir una infracción de conformidad con la legislación de costas; dado que se trata de distinta normativa a aplicar, además de ser la conselleria y el ayuntamiento administraciones con competencias concurrentes.
  
La existencia de licencia municipal no exime de la obligación de obtener la autorización de Costas y es más la licencia obtenida con anterioridad carece de eficacia hasta que se obtenga la autorización de esta administración.
  
La disposición adicional quinta de la Ley de Costas establece que "Las autorizaciones y concesiones obtenidas según esta ley no exime a sus titulares de obtener las licencias, permisos y otras autorizaciones que sean exigibles por otras disposiciones legales. No obstante cuando se obtengan con anterioridad al título administrativo exigible conforme a esta ley, su eficacia quedará demorada al otorgamiento del mismo, cuyas cláusulas prevalecerán."
  
Por último, el informe emitido por el Servicio de Costas el 20 de noviembre de 1998, que obra en el expediente, y las fotografías acompañadas al mismo, puestas en relación con las ya existentes, evidencian que efectivamente se ha producido un aumento de volumen, actuación no permitida en virtud de lo dispuesto en la disposición transitoria decimotercera punto 1, apartado c) del reglamento de costas.
  
El citado informe pone de manifiesto que: "... Por otro lado, por comparación con las fotos antiguas (tomadas durante la obra), se puede ver claramente que hay una ampliación de la vivienda, aprovechando lo que inicialmente era un hueco exterior".
  
En este sentido se pronuncia la Sentencia del Tribunal Supremo de 17 de noviembre de 1994, Sala Tercera, Sección Tercera (RJ 1994/8454):
  
"...la disposición transitoria cuarta, número 2, letra c) de la Ley de Costas 22/1988, en tanto en cuanto esa construcción resulta contraria a sus prescripciones, que prohiben en la zona de servidumbre de protección las edificaciones destinadas a residencia o habitación [art. 25.1.a)], permite únicamente obras de reparación y mejora que no impliquen aumento de volumen, y claramente ordena que "en caso de demolición total o parcial las nuevas construcciones deberán ajustarse íntegramente a las disposiciones de esta Ley". De forma que la actuación del señor C.D. realizando no obras de reparación y mejora sino una nueva edificación de tres plantas previa demolición de otra antigua que sólo tenía una, violó frontalmente lo establecido en la citada disposición transitoria, y obró correctamente la administración al sancionar al actor e imponerle la demolición de lo ilegalmente construido".
  
Respecto a la solicitud de prueba, la misma no está prevista en los preceptos reguladores de la interposición del presente recurso, pudiendo no obstante solicitarse con la interposición, en su caso, del recurso contencioso administrativo según dispone la Ley 29/1998, de 13 de julio, Reguladora de la Jurisducción Contencioso Administrativa.
  
En virtud de lo expuesto, resuelvo:
  
Desestimar el recurso ordinario interpuesto por don Rafael Olaso Balbastre, contra la Resolución de 22 de febrero 1999, del director general de Obras Públicas, que dispone: "Declarar responsable en concepto de autor de la infracción de la Ley de Costas, consistente en realización de obras que han supuesto aumento de volumen en la zona de servidumbre de protección sin autorización administrativa a don Rafael Olaso Balbastre" y confirmar la misma como ajustada a derecho en todos sus extremos.
  
Esta resolución agota la vía administrativa y contra la misma puede interponerse recurso contencioso administrativo en el plazo de dos meses desde el día siguiente a la notificación de la presente, ante la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma Valenciana, como dispone el artículo 116 de la Ley 4/1999, de 13 de enero, de modificación de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, sin perjuicio de utilizar cualquier otro recurso si lo estima procedente."
  
Valencia, 7 de julio de 1999.- El conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes: José Ramón García Antón."



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML