Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4373, del 07-11-2002 (2002/11921)

Notificació a Eduardo Noguera Moltó. Recurs número 2002/76/78.
--------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4373

Data del DOGV
:   07-11-2002

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/11921

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a Eduardo Noguera Moltó. Recurs número 2002/76/78. [2002/A11921]
  
Ja que no s'ha pogut notificar a Eduardo Noguera Moltó, en el domicili conegut per esta administració, la Resolució del cap del Servici de Gestió de Ports, amb data 8 de juliol de 2002, del recurs interposat contra la liquidació de tarifa portuària G-5, sobre embarcacions esportives i d'esbarjo, i d'acord amb el que establix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, en la redacció donada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, de modificació de l'anterior, es fa públic el text íntegre de la mencionada resolució perquè el present anunci servisca de notificació a l'interessat.
  
«Vist el recurs de reposició número 2002/76/78, formulat per Eduardo Noguera Moltó contra la liquidació número 937.6.2.0.002722.3, realitzada a este pel concepte de tarifa G-5 sobre embarcacions esportives i d'esbarjo com a titular de l'embarcació denominada Algon II, amb base en el port esportiu de Dénia, s'adopta la present resolució, que es basa en els següents:
  
Antecedents de fet
  
Ha tingut entrada l'escrit del recurs en què el recurrent fonamenta la seua pretensió en l'existència de doble imposició en relació amb el cànon concessional que paga el Club Nàutic de Dénia, que és, al seu parer, el que verdaderament presta els servicis gravats per la tarifa G-5.
  
A estos fets són d'aplicació els següents
  
Fonaments de dret
  
1. Quant a la competència per a dictar la present resolució:
  
L'article 1 del Decret 34/1983, de 21 de març, pel qual s'aproven les normes provisionals per a la resolució de reclamacions interposades contra liquidacions de tributs propis de la Generalitat Valenciana.
  
El Decret 182/1999, de 5 d'octubre, del Govern Valencià, pel qual es crea el Centre de Desenvolupament Marítim de la Generalitat Valenciana i el Consell Assessor de Ports i Activitats Nàutiques de la Comunitat Valenciana.
  
El Decret 210/2001, de 18 de desembre, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
2. Quant al fons de l'assumpte:
  
Les al·legacions del recurrent confonen el concepte i la naturalesa del cànon amb el de tarifa i no distingix entre els servicis que li presta la Generalitat i els que li són prestats pel Club Nàutic. No obstant això, al costat dels servicis específics prestats pel concessionari, hi ha uns altres servicis generals prestats per esta administració que motiven la meritació de la tarifa G-5 a l'empara del que preveu la Llei 1/1999, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana, de Tarifes Portuàries.
  
Per això és convenient, en primer lloc, distingir els conceptes de cànon concessional i tarifes portuàries i, en segon lloc, especificar els trams de què es compon la tarifa G-5.
  
a) El cànon que s'imposa al club nàutic és una manifestació del contingut necessari de tota autorització o concessió, perquè es tracta de la contraprestació per la utilització i l'aprofitament del domini públic, que se sostrau a la seua utilització per uns altres possibles candidats, i es posen els recursos públics a disposició del concessionari. Per tant, els imports que per este concepte es liquiden no corresponen a servicis prestats per l'Autoritat Portuària.
  
L'article 69 de la Llei 27/1992, de 24 de novembre, de Ports de l'Estat i de la Marina Mercant, reformada per la Llei 62/1997, de 26 de desembre, de modificació de la primera, establix la meritació del cànon a favor de l'Autoritat Portuària per l'ocupació o l'aprofitament del domini públic portuari en virtut d'una concessió o autorització, així com la base imposable d'este i criteris per a la seua determinació.
  
b) Les tarifes portuàries, entre les quals es troba el tram de la tarifa G-5 d'embarcacions esportives que es liquida al recurrent, configurades com a taxes a partir de la mencionada Llei 1/1999, engloben un conjunt de prestacions exigides per l'administració de la Generalitat Valenciana que troben el seu fonament en la utilització pels particulars del domini públic portuari i les seues instal·lacions, així com en la prestació per la dita Autoritat Portuària d'una sèrie de servicis complementaris.
  
L'article 30 de la dita Llei 1/1999 distingix 3 trams en la tarifa portuària G-5: el tram A), que correspon a la utilització de les aigües del port tant en les zones esportives en concessió, dins d'un port de la Generalitat Valenciana, com fora d'estes; i els trams B) i C), que s'apliquen a les embarcacions que es troben fora de les zones esportives en concessió, i que, per tant, no són aplicables al recurrent.
  
Des del moment de l'entrada d'una embarcació per al seu amarrament en una zona esportiva en concessió, es produïx la utilització de servicis prestats per dos entitats diferents: l'administració, ja que manté l'abalisament, les obres i els canals d'accés, el dragatge, etc. del port, que proporcionen abric a totes les embarcacions que hi entren; i el concessionari, ja que presta els servicis propis de la zona d'amarrament i ancoratge, exclusivament a les embarcacions que utilitzen les seues instal·lacions. Es tracta, per tant, de servicis distints, que generen drets de cobrament a favor dels que els presten.
  
La liquidació realitzada al recurrent no es referix a cap dels servicis que li presta el club nàutic dins de les seues instal·lacions, sinó que es referix a servicis prestats i suportats per esta administració autonòmica, cosa que li dóna dret a cobrar el tram corresponent de la tarifa.
  
En este sentit, s'ha de citar la Sentència de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, número 803, de 31 de juliol de 1997, el fonament de dret segon de la qual diu: ?que a la vista d'allò que s'ha actuat, i concretament del certificat emés pel Club Nàutic Mascarat unit a l'expedient, en l'enumeració dels servicis que es presten per tal club, dels quals es deriva correlativa quota que se li gira i paga l'actora, no consta ressenyat l'específic ací controvertit d'abalisament el que està en harmonia amb el contingut de l'Orde de 26 d'abril de 1991, de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, la qual, amb relació a la tarifa G-5, assenyala que allò que es liquida als usuaris dels ports esportius en concessió és exclusivament el tram A) de regla 6a de la dita tarifa G-5, és a dir, els costs d'abalisament al llarg de la costa de la Comunitat Valenciana, realitzats a càrrec de l'administració i el servici dels quals no apareix comprés entre aquells que són objecte de concessió per a ser prestat pel club nàutic, com atracada, ancoratge i uns altres als quals es fa referència en el certificat ressenyat, i entre els quals no consta el d'abalisament, realitzat per l'administració fora de la zona que tal club té en concessió, i en virtut d'això, segons el que s'ha exposat, és procedent desestimar el recurs, sense fer expressa condemna en costes, d'acord amb l'article 131 de la LJCA?.
  
Així mateix, pot ajustar-se, per analogia, a la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Balears, Sala Contenciosa Administrativa, número 729/1995, de 15 de setembre de 1995, en el fonament jurídic tercer de la qual es diu: ??tot i en el supòsit de servici prestat per concessionari, l'organisme portuari presta la utilització de les aigües del port i les instal·lacions d'abalisament, de les ajudes a la navegació, de les dàrsenes i zones d'ancoratge i dels servicis generals de policia. Doncs bé, si cap d'estos servicis els presta el concessionari, és lògic i jurídicament correcte que justifiquen l'exacció de la tarifa qüestionada per l'organisme portuari?-
  
En conseqüència, com diu la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, de 15 de juny de 1991, en el fonament de dret cinqué: ??del que es tracta és de qui presta els servicis i, conseqüentment, té dret a cobrar-los??.
  
Per això que s'ha exposat, no es pot sostindre l'existència de doble imposició entre el cànon concessional i la tarifa G-5, ja que el pagament del cànon per concessió administrativa no és equiparable al pressupost de fet que dóna origen a la dita tarifa, que està motivada, segons s'ha exposat, per la prestació de servicis generals en zona portuària a les embarcacions esportives i d'esbarjo. És a dir, el pagament del cànon permet la utilització privativa d'un bé de domini públic, mentre la tarifa G-5 s'aporta per la prestació de servicis generals en la zona portuària, per la qual cosa, ja que són distintes les realitats que es consideren per a l'establiment de l'un i l'altre tipus d'exacció, no és possible entendre l'existència de cap supòsit de doble imposició.
  
En este sentit s'ha de mencionar la Sentència del Jutjat Contenciós Administratiu de València número 4, d'11 d'octubre de 1999, que es remet a doctrina del Tribunal Suprem quan, en el fonament jurídic tercer, diu: ?Així mateix, l'actor adduïx com a motiu de nul·litat de les liquidacions tributàries impugnades que l'administració demandada, en exigir la tarifa G-5, incorre en una doble imposició ja que la dita tarifa s'aporta per uns servicis que són objecte de prestació per l'organització portuària privada que efectua a l'administració els corresponents pagaments. Encara que este Jutjat entén que esta qüestió no pot ser objecte del present recurs contenciós administratiu, ja que hauria hagut de ser plantejada pel demandant, no en la impugnació del constrenyiment, sinó formulant els procedents recursos contra les liquidacions tributàries, de conformitat amb la doctrina jurisprudencial exposada, s'ha d'assenyalar, als efectes merament expositius, que el Tribunal Suprem té declarat que la tarifa G-5 fixada per llei, com les altres tarifes portuàries, s'aporte pels usuaris d'embarcacions esportives i d'esbarjo per a finançar els servicis generals prestats per l'administració en els ports dependents de la Generalitat en què es realitzen, i en estos mateixos ports en les instal·lacions de concessionaris situats en les zones interior o exterior de les aigües de cada port, en les quals, en l'àmbit més limitat per la concurrència dels servicis generals o els prestats per la concessionària, també es presten estos servicis i per este motiu les tarifes són més reduïdes, i no es podrà compartir per això la interpretació que els usuaris d'embarcacions d'esbarjo que entren en les aigües dels ports esportius dependents de la Generalitat de Catalunya en règim de concessió administrativa hagen d'aportar tarifes per uns servicis que no reben perquè se'ls facilita la respectiva organització portuària privada i pels quals paguen el preu corresponent (T.S., 3a, Secció 3a, S. de 14 d'octubre de 1994)?.
  
I el mateix ha entés el Jutjat Contenciós Administratiu número 6 dels de València, en la sentència de 6 de maig de 2002, número 113, en establir el que tot seguit reproduïm:
  
?Dins de l'epígraf referit a la tarifa G-5 es determina que en els ports que depenen de la Gerència de Ports (hui el Centre de Desenvolupament Marítim) la tarifa comprén: entrada i estada en zona del port, atracada i fondeig en les distintes modalitats i recàrrecs per disponibilitat de servicis i atracada de dimensions majors de les necessàries. En la mateixa norma es determina que en les instal·lacions de gestió indirecta dins d'estos ports dependents, es meritarà únicament la corresponent a l'apartat 1 anterior (entrada i estada en la zona del port) sempre que l'atracada o fondeig es faça dins de la superfície objecte de gestió indirecta, sense perjudici de la general aplicació de la tarifa A, fins i tot si l'embarcació es troba en sec dins de la superfície esmentada. És a dir, que en aquells ports que depenen de la Gerència de Ports (hui el Centre de Desenvolupament Marítim) la tarifa exigible és la A i la B, i si l'embarcació està amarrada en instal·lacions de gestió indirecta com pot ser un club nàutic serà a este a qui es paguen les tarifes o despeses d'amarratge i qualsevol altre servici que se li preste i que estan especificats en la taula barem recollida en l'orde abans esmentada, pagament este últim que no exclou el pagament de la tarifa B, ja que és obligació de l'administració la prestació de qualsevol servici o activitat que permeta l'entrada de qualsevol embarcació dins d'un determinat port, en l'interior del qual pot haver-hi un club nàutic, gestió indirecta, al qual correspon el cobrament dels servicis concrets prestats als titulars de les embarcacions?.
  
Continuant en el sentit exposat, i per analogia amb la qüestió de fons objecte de la present resolució, també s'ha de mencionar la Sentència del Tribunal Superior de Justícia d'Andalusia, Sala Contenciosa Administrativa, número 131/1993, de 22 de febrer, que en el fonament de dret quart diu, respecte de l'antiga tarifa G-5 aplicable en ports de l'estat, que ??la llei establix el pagament de la tarifa en atenció a l'existència d'uns servicis portuaris que es presten o dels quals es beneficia el titular d'embarcacions esportives i l'orde descriu els que resulten més usuals, de manera que l'improcedent seria pretendre l'exigibilitat de la tarifa G-5 per la prestació d'uns servicis que no són els propis o habituals d'una zona portuària o que per a res afecten les embarcacions d'esbarjo o esportives que se servixen de les instal·lacions portuàries o els seus tripulants??; i en el fonament de dret sisé es diu: ??la part actora indica que amb ocasió de l'exigibilitat d'esta tarifa s'està produint un supòsit de doble imposició perquè el Club de Mar satisfà ja un cànon per la concessió administrativa corresponent a làmina d'aigua abrigada per a l'ús exclusiu i que exclou embarcacions esportives; i d'una altra part, és subjecte passiu de la tarifa que s'impugna que grava l'ús d'estes embarcacions. Argument que no pot ser compartit per la Sala, perquè el pagament del cànon per una concessió administrativa no és equiparable al pressupost de fet que dóna origen a la tarifa G-5 que està motivada, segons s'ha exposat, per la prestació d'una sèrie de servicis generals, en zona portuària, a les embarcacions esportives i d'esbarjo. És a dir, el pagament del cànon permet la utilització privativa d'un bé de domini públic, mentre la tarifa que es qüestiona s'aporta per la prestació d'uns servicis generals en zona portuària; i que són distintes les realitats que es consideren per a l'establiment de l'un i l'altre tipus d'exacció, no és possible entendre l'existència de cap supòsit de doble imposició, com s'ha argumentat en l'escrit de demanda?.
  
Finalment, cal ajustar-se a allò que disposa l'article 36, apartat un, de la Llei 1/1999, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana, de Tarifes Portuàries, segons el qual l'import de la tarifa aplicable serà independent de les entrades, eixides o dies d'absència de l'embarcació, mentre tinga assignat lloc d'atracada.
  
A la vista dels antecedents de fet i fonaments jurídics, el cap del Servici de Gestió de Ports resol:
  
Desestimar el recurs de reposició número 2002/76/78, formulat pel senyor Eduardo Noguera Moltó contra la liquidació número 937.6.2.0.002722.3, realitzada a este pel concepte de tarifa G-5 sobre embarcacions esportives i d'esbarjo com a titular de l'embarcació denominada Algon II, amb base en el port esportiu de Dénia i, en conseqüència, confirmar la dita liquidació com ajustada a dret.
  
Esta resolució no posa fi a la via administrativa i contra la qual es pot interposar recurs d'alçada davant del conseller d'Economia i Hisenda, en el termini de quinze dies, comptadors des del sendemà de la data de notificació de la present, sense perjuí de la utilització de qualsevol altre recurs que estime oportú.»



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4373, del 07-11-2002 (2002/11921)

Notificación a Eduardo Noguera Moltó. Recurso número 2002/76/78.
----------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4373

Fecha DOGV
:   07-11-2002

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2002/11921

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación a Eduardo Noguera Moltó. Recurso número 2002/76/78. [2002/A11921]
  
No habiéndose podido notificar a Eduardo Noguera Moltó en el domicilio conocido por esta administración, la resolución del jefe del Servicio de Gestión de Puertos, de fecha 8 de julio de 2002, del recurso interpuesto contra liquidación de tarifa portuaria G-5, sobre embarcaciones deportivas y de recreo, y de acuerdo con lo establecido en el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, en su redacción dada por la Ley 4/1999, de 13 de enero, de modificación de la anterior, se hace público el texto íntegro de la citada resolución para que el presente anuncio sirva de notificación al interesado.
  
«Visto el recurso de reposición número 2002/76/78, formulado por Eduardo Noguera Moltó, contra la liquidación número 937.6.2.0.002722.3, practicada al mismo por el concepto de tarifa G-5 sobre embarcaciones deportivas y de recreo como titular de la embarcación denominada Algon II, con base en el puerto deportivo de Dénia, se adopta la presente resolución, que se basa en los siguientes
  
Antecedentes de hecho
  
Ha tenido entrada escrito de recurso en el que el recurrente fundamenta su pretensión en la existencia de doble imposición con relación al canon concesional que paga el Club Náutico de Dénia, que es, a su juicio, quien verdaderamente presta los servicios gravados por la tarifa G-5.
  
A estos hechos son de aplicación los siguientes
  
Fundamentos de derecho
  
1. En cuanto a la competencia para dictar la presente resolución:
  
El artículo 1 del Decreto 34/1983, de 21 de marzo, por el que se aprueban normas provisionales para la resolución de reclamaciones interpuestas contra liquidaciones de tributos propios de la Generalitat Valenciana.
  
El Decreto 182/1999, de 5 de octubre, del Gobierno Valenciano, por el que se crea el Centro de Desarrollo Marítimo de la Generalitat Valenciana y el Consejo Asesor de Puertos y Actividades Náuticas de la Comunidad Valenciana.
  
El Decreto 210/2001, de 18 de diciembre, del Gobierno Valenciano, por el que se aprueba el Reglamento Orgánico y Funcional de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes.
  
2. En cuanto al fondo del asunto:
  
Las alegaciones del recurrente confunden el concepto y naturaleza del canon con el de tarifa, y no distinguen entre los servicios que le presta la Generalitat y los que le son prestados por el club náutico. No obstante, junto a los servicios específicos prestados por el concesionario, existen otros servicios generales prestados por esta administración que motivan el devengo de la tarifa G-5 al amparo de lo previsto en la Ley 1/1999, de 31 de marzo, de la Generalitat Valenciana, de Tarifas Portuarias.
  
Por ello es conveniente, en primer lugar, distinguir los conceptos de canon concesional y tarifas portuarias y, en segundo lugar, especificar los tramos de que se compone la tarifa G-5.
  
a) El canon que se impone al club náutico es una manifestación del contenido necesario de toda autorización o concesión, pues se trata de la contraprestación por la utilización y aprovechamiento del dominio público, que se sustrae a su utilización por otros posibles candidatos, poniéndose los recursos públicos a disposición del concesionario. Por tanto, los importes que por este concepto se liquidan no corresponden a servicios prestados por la Autoridad Portuaria.
  
El artículo 69 de la Ley 27/1.992, de 24 de noviembre, de Puertos del Estado y de la Marina Mercante, reformada por la Ley 62/1997, de 26 de diciembre, de modificación de la primera, establece el devengo del canon a favor de la Autoridad Portuaria por la ocupación o aprovechamiento del dominio público portuario en virtud de una concesión o autorización, así como la base imponible del mismo y criterios para su determinación.
  
b) Las tarifas portuarias, entre las que se encuentra el tramo de la tarifa G-5 de embarcaciones deportivas que se le liquida al recurrente, configuradas como Tasas a partir de la mencionada Ley 1/1999, engloban un conjunto de prestaciones exigidas por la administración de la Generalitat Valenciana que encuentran su fundamento en la utilización por los particulares del dominio público portuario y sus instalaciones, así como en la prestación por dicha Autoridad Portuaria de una serie de servicios complementarios.
  
El artículo 30 de la citada Ley 1/1999 distingue tres tramos en la tarifa portuaria G-5: el tramo A), que corresponde a la utilización de las aguas del puerto tanto en las zonas deportivas en concesión, dentro de un puerto de la Generalitat Valenciana, como fuera de ellas; y los tramos B) y C), que se aplican a las embarcaciones que se encuentran fuera de las zonas deportivas en concesión, y que por tanto, no son aplicables al recurrente.
  
Desde el momento de la entrada de una embarcación para su amarre en una zona deportiva en concesión, se produce la utilización de servicios prestados por dos entidades diferentes: la administración, en cuanto mantiene el balizamiento, las obras y canales de acceso, dragado, etc. del puerto, que proporcionan abrigo a todas las embarcaciones que entran en él; y el concesionario, en cuanto presta los servicios propios de la zona de amarre y fondeo, exclusivamente a las embarcaciones que utilizan sus instalaciones. Se trata, por tanto, de servicios distintos, que generan derechos de cobro a favor de quienes los prestan.
  
La liquidación practicada al recurrente no se refiere a ninguno de los servicios que le presta el club náutico dentro de sus instalaciones, sino que se refiere a servicios prestados y soportados por esta administración autonómica, lo que le da derecho a cobrar el tramo correspondiente de la tarifa.
  
En este sentido, cabe citar la Sentencia de la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, número 803 de 31 de julio de 1997, cuyo fundamento de derecho segundo dice: ?Que a la vista de lo actuado, y concretamente del certificado emitido por el Club Náutico Mascarat, unido al expediente, en la enumeración de los servicios que se prestan por tal club, de los que se deriva correlativa cuota que se le gira y paga la actora, no consta reseñado el específico aquí controvertido de balizamiento lo que está en armonía con el contenido de la Orden de 26 de abril de 1991, de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, la que, con relación a la tarifa G-5, señala que, lo que se liquida a los usuarios de los puertos deportivos en concesión es exclusivamente el tramo A) de regla 6ª de dicha tarifa G-5, es decir, los costes de balizamiento a lo largo de la costa de la Comunidad Valenciana, realizados a cargo de la administración y cuyo servicio no aparece comprendido entre los que son objeto de concesión para ser prestado por el club náutico, como atraque, fondeo y los demás a los que se hace referencia en la certificación reseñada, y entre los que no consta el de balizamiento, realizado por la Administración fuera de la zona que tal club tiene en concesión, y en su virtud, en base a lo expuesto, procede desestimar el recurso, sin hacer expresa condena en costas, a tenor del artículo 131 de la LJCA-
  
Asimismo puede atenderse, por analogía, a la Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Baleares, Sala de lo Contencioso Administrativo, número 729/1995, de 15 de septiembre de 1995, en cuyo fundamento jurídico tercero se dice: ?- aun en el supuesto de servicio prestado por concesionario, el organismo portuario presta la utilización de las aguas del puerto y las instalaciones de balizamiento, de las ayudas a la navegación, de las dársenas y zonas de fondeo y de los servicios generales de policía. Pues bien, si ninguno de estos servicios los presta el concesionario, es lógico y jurídicamente correcto que justifiquen la exacción de la tarifa cuestionada por el organismo portuario?-
  
En consecuencia, como dice la Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana de fecha 15 de junio de 1991, en su fundamento de derecho quinto: ??de lo que se trata es de quien presta los servicios y, consecuentemente, tiene derecho a cobrarlos??.
  
Por lo expuesto, no cabe sostener la existencia de doble imposición entre el canon concesional y la tarifa G-5, por cuanto el pago del canon por concesión administrativa no es equiparable al presupuesto de hecho que da origen a dicha tarifa, que viene motivada, según se ha expuesto, por la prestación de servicios generales en zona portuaria a las embarcaciones deportivas y de recreo. Es decir, el pago del canon permite la utilización privativa de un bien de dominio público, en tanto que la tarifa G-5 se devenga por la prestación de servicios generales en la zona portuaria, por lo que, siendo distintas las realidades que se consideran para el establecimiento de uno y otro tipo de exacción, no es posible entender la existencia de supuesto alguno de doble imposición.
  
En este sentido cabe citar la Sentencia del Juzgado Contencioso Administrativo de Valencia número 4, de 11 de octubre de 1999, que se remite a doctrina del Tribunal Supremo cuando, en su fundamento jurídico tercero, dice: «Aduce asimismo el actor como motivo de nulidad de las liquidaciones tributarias impugnadas que la administración demandada, al exigir la tarifa G-5, incurre en una doble imposición por cuanto dicha tarifa se devenga por unos servicios que son objeto de prestación por la organización portuaria privada que efectúa a la administración los correspondientes pagos. Aunque entiende este Juzgado que esta cuestión no puede ser objeto del presente recurso contencioso administrativo puesto que hubiera debido ser planteada por el demandante, no en la impugnación del apremio sino formulando los procedentes recursos contra las liquidaciones tributarias, de conformidad con la doctrina jurisprudencial expuesta, cabe señalar, a efectos meramente expositivos, que el Tribunal Supremo tiene declarado que la tarifa G-5 fijada por ley, como las demás tarifas portuarias, se devenga por los usuarios de embarcaciones deportivas y de recreo para financiar los servicios generales prestados por la administración en los puertos dependientes de la Generalitat en los que se realizan, y en esos mismos puertos en las instalaciones de concesionarios situados en las zonas interior o exterior de las aguas de cada puerto, en las que, en el ámbito más limitado por la concurrencia de los servicios generales o los prestados por la concesionaria, también se prestan estos servicios y por cuyo motivo las tarifas son más reducidas, no pudiendo compartirse por ello la interpretación de que los usuarios de embarcaciones de recreo que entren en las aguas de los puertos deportivos dependientes de la Generalitat de Cataluña en régimen de concesión administrativa hayan de devengar tarifas por unos servicios que no reciben por serles facilitados por la respectiva organización portuaria privada y por los que pagan el precio correspondiente (T.S., 3ª, Sección 3ª, S. de 14 de octubre de 1994)».
  
Y lo mismo ha entendido el Juzgado de lo Contencioso Administrativo número 6 de los de Valencia, que en su Sentencia de 6 de mayo de 2002, número 113, al establecer lo que a continuación se reproduce:
  
?Dentro del epígrafe referido a la tarifa G-5 se determina que en los puertos dependientes de la Gerencia de Puertos (hoy el Centro de Desarrollo Marítimo) la tarifa comprende: entrada y estancia en zona de puerto, atraque y fondeo en sus distintas modalidades y recargos por disponibilidad de servicios y atraque de dimensiones mayores de las necesarias. En la misma norma se determina que en las instalaciones de gestión indirecta dentro de estos puertos dependientes, se devengará únicamente la correspondiente al apartado 1 anterior (entrada y estancia en zona de puerto), siempre que el atraque o fondeo se efectúe dentro de la superficie objeto de gestión indirecta, sin perjuicio de la general aplicación de la tarifa A, incluso si la embarcación se halla en seco dentro de dicha superficie. Es decir, que en aquellos puertos dependientes de la Gerencia de Puertos (hoy el Centro de Desarrollo Marítimo) la tarifa exigible es la A y la B, y si la embarcación está amarrada en instalaciones de gestión indirecta como puede ser un club náutico, será a éste a quien se la abonen las tarifas o gastos de amarre y cualquier otro servicio que se le preste y que están especificados en la tabla baremo recogida en la orden antes mencionada, pago este último que no excluye el pago de la tarifa B, siendo que es obligación de la administración la prestación de todo servicio o actividad que permita la entrada de toda embarcación dentro de un determinado puerto, en cuyo interior puede existir un club náutico, gestión indirecta, a quien corresponde el cobro de los servicios concretos prestados a los titulares de las embarcaciones?.
  
Abundando en el sentido expuesto, y por analogía con la cuestión de fondo objeto de la presente resolución, también cabe citar la Sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Andalucía, Sala de lo Contencioso Administrativo, número 131/1993, de 22 de febrero, que en su fundamento de derecho cuarto dice, respecto de la antigua tarifa G-5 aplicable en puertos del estado, que ??la ley establece el pago de la tarifa en atención a la existencia de unos servicios portuarios que se prestan o de los que se beneficia el titular de embarcaciones deportivas y la orden describe los que resultan más usuales, de modo que lo improcedente sería pretender la exigibilidad de la tarifa G-5 por la prestación de unos servicios que no son los propios o habituales de una zona portuaria o que para nada afecten a las embarcaciones recreativas o deportivas que se sirven de las instalaciones portuarias o a sus tripulantes??; y en su fundamento de derecho sexto se dice: ??la parte actora indica que con ocasión de la exigibilidad de esta tarifa se está produciendo un supuesto de doble imposición pues el Club de Mar satisface ya un canon por la concesión administrativa correspondiente a lámina de agua abrigada para el uso exclusivo y excluyente de embarcaciones deportivas; y de otra parte, es sujeto pasivo de la tarifa que se impugna que grava el uso de tales embarcaciones. Argumento que no puede ser compartido por la Sala, pues el pago del canon por una concesión administrativa no es equiparable al presupuesto de hecho que da origen a la tarifa G-5 que viene motivada, según se ha expuesto, por la prestación de una serie de servicios generales, en zona portuaria, a las embarcaciones deportivas y de recreo. Es decir, el pago del canon permite la utilización privativa de un bien de dominio público, en tanto que la tarifa que se cuestiona se devenga por la prestación de unos servicios generales en zona portuaria; siendo distintas las realidades que se consideran para el establecimiento de uno y otro tipo de exacción, no es posible entender la existencia de supuesto alguno la doble imposición, como se ha argumentado en el escrito de demanda.-
  
Finalmente, debe atenderse a lo dispuesto en el artículo 36, apartado Uno, de la Ley 1/1999, de 31 de marzo, de la Generalitat Valenciana, de Tarifas Portuarias, según el cual el importe de la tarifa aplicable será independiente de las entradas, salidas o días de ausencia de la embarcación, mientras tenga asignado puesto de atraque.
  
A la vista de los antecedentes de hecho y fundamentos jurídicos, el jefe del Servicio de Gestión de Puertos resuelve:
  
Desestimar el recurso de reposición número 2002/76/78, formulado por Eduardo Noguera Moltó contra la liquidación número 937.6.2.0.002722.3, practicada al mismo por el concepto de tarifa G-5 sobre embarcaciones deportivas y de recreo como titular de la embarcación denominada Algon II, con base en el puerto deportivo de Dénia y, en su consecuencia, confirmar dicha liquidación como ajustada a derecho.
  
Esta resolución no agota la vía administrativa y contra ella puede interponerse recurso de alzada ante el conseller de Economía y Hacienda, en el plazo de quince días, contados desde el siguiente al de la fecha de notificación de la presente, sin perjuicio de la utilización de cualquier otro recurso que estime oportuno.»



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML