Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4223, del 08-04-2002 (2002/2798)

Notificació de la Resolució de 26 de desembre de 2001, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en relació al recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4223

Data del DOGV
:   08-04-2002

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2002/2798

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució de 26 de desembre de 2001, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en relació al recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001. [2002/F2798]
  
Ja que no s'ha pogut practicar la notificació al senyor Pedro Martínez Muñoz, de conformitat amb el que disposa l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, i en aplicació d'allò que es disposa en el citat article, es publica el text íntegre de la resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, amb data 26 de desembre de 2001.
  
«Vist el recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolució del director general de Transports amb data 17 de setembre de 2001, i tenint en compte els següents:
  
Fets
  
1. Que amb data 1 de juny de 2001, el senyor Pedro Martínez Muñoz, a través de l'Associació Gremial de Taxi, presenta la sol·licitud de visat de l'autorització de taxi d'Àrea de Prestació Conjunta de València número 2.293.
  
2. Amb data 17 de setembre de 2001, el director general de Transports resol la desestimació d'allò sol·licitat, pel fet que la citada autorització es trobava de baixa per no haver sigut visada ni rehabilitada en els terminis corresponents. La dita resolució va ser notificada amb data 3 d'octubre de 2001.
  
3. Amb data 30 d'octubre de 2001, l'interessat interposa recurs d'alçada i realitza, en síntesi, les al·legacions següents:
  
- Que va haver-hi desproporció entre l'actuació recorreguda i la infracció comesa.
  
- Que es pot temperar l'actuació administrativa en funció de les circumstàncies concurrents i que la normativa de transports preveu unes altres conseqüències (més ajustades als fets produïts) alternatives a les produïdes.
  
- Que l'article 197.a).2 del Reial Decret 1.211/1990, de 28 de setembre, que aprova el Reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres, estableix l'incompliment de l'obligació de visat com a infracció molt greu, però que el reglament no preveu de forma necessària que aquesta infracció comporte la revocació de l'autorització de forma necessària. L'interessat apel·la que també hi ha la possibilitat d'una sanció econòmica, segons l'article 201.1, que, al seu parer, haguera sigut el procedent. També al·lega l'aplicació de criteris com els establits en l'article 201, segon paràgraf, per a graduar les sancions.
  
En el recurs d'alçada se sol·licita la rehabilitació de l'autorització i la substitució de la caducitat d'aquesta per una sanció econòmica.
  
Són d'aplicació a aquests fets els següents
  
Fonaments de dret
  
1. El recurs ha sigut interposat dins del termini previst en l'article 115 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener.
  
2. Es considera que el contingut del recurs no desvirtua els fonaments jurídics exposats en la resolució recorreguda.
  
No es pot pensar que ha existit desproporció en l'actuació de l'administració ni en el contingut de la resolució recorreguda. L'actuació de l'administració, en relació amb l'activitat de servei públic de transports discrecional en vehicles de turisme (autotaxi), sotmesa a l'autorització administrativa prèvia (l'autorització d'Àrea de Prestació Conjunta, en aquest cas), és una activitat reglada i no discrecional, per part de l'administració. En aquest sentit, s'estima que l'actuació administrativa recorreguda, és a dir, haver donat de baixa l'autorització número 2.293 de l'Àrea de València, per haver transcorregut àmpliament els terminis reglamentaris de visat i, posteriorment, els establits per a la possible rehabilitació de l'autorització, es va realitzar atenent el compliment de les normes vigents en la matèria. Efectivament, l'últim visat de l'autorització es va produir en abril de 1999. Atés que no s'ha presentat la sol·licitud de visat en abril de 2000, ni tampoc la sol·licitud de rehabilitació durant tot l'any 2000 ni en l'any 2001 (el mes d'abril d'aquest any era la data límit reglamentària per a complir l'obligació), l'administració, fent ús de les seues potestats reglades, va donar de baixa definitiva aquesta autorització. Tal actuació era exigida per la normativa descrita en la fonamentació de la resolució recorreguda i sobre la qual no es diu res en el recurs interposat.
  
D'aquesta manera, la caducitat automàtica de l'autorització número 1.666, en aplicació dels articles 2 i 3 de l'Ordre Ministerial de 20 de juny de 1995, que modifica els règims de suspensió i rehabilitació de les autoritzacions de transport per carretera i de les seues activitats auxiliars i complementàries, en relació amb els articles 49 i 50 de l'Ordre Ministerial de 4 de febrer de 1993, que desplega el reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres en matèria d'autoritzacions de transport discrecional de viatgers per carretera, i amb l'Ordre de 22 de desembre de 1995, de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, sobre realització de visats d'autoritzacions de transport, s'ha de considerar una actuació ajustada a dret, reglada i que no admet marges de discrecionalitat que permeten apreciar graus de proporcionalitat.
  
Qualsevol actuació en un altre sentit per part de l'administració pública haguera suposat no sols una violació del principi de legalitat, sinó també del d'igualtat ja que perjudicaria totes les persones que han incorregut en el mateix supòsit que el present i que s'han resolt amb fonament en les mateixes normes i amb idèntiques conseqüències.
  
Per si calia, i atés que la titularitat de l'autorització datava de 1997, i complit regularment el requisit de visat fins a l'any 1999, causa estranyesa l'existència del «descuit» a què al·ludeix l'interessat en el seu escrit d'interposició de recurs, el qual es va prolongar fins a juny de 2001, data de la sol·licitud extemporània de rehabilitació.
  
2. L'interessat, en el recurs interposat, menciona la possibilitat d'aplicació alternativa de determinats aspectes dels articles 197 i 201 del Reial Decret 1.211/1990, de 28 de setembre, que aprova el Reglament de la Llei d'Ordenació dels Transports Terrestres, article referenciat en el títol corresponent al règim sancionador del citat reglament. No obstant això, al marge que l'actuació administrativa realitzada (donar de baixa l'autorització per no complir l'obligació de visat o la possible rehabilitació) és una conseqüència reglamentària i expressament prevista en la normativa aplicada, s'ha de tindre en compte que, en la mesura en què la prestació del servei d'autotaxi és la prestació d'un servei públic, l'administració ha de vetlar pel manteniment dels requisits i de les condicions exigits per a poder realitzar el dit servei. Aquesta és la finalitat bàsica dels actes regulars de visat, com les normes aplicades indiquen. En aquest sentit, l'actuació de l'administració respon a una funció dissuasòria de qualsevol conducta (activa o d'omissió) que implique incompliment d'obligacions inherents a la prestació de servei públic i d'estimulació del manteniment de les condicions òptimes per a la dita prestació i satisfacció adequada de les necessitats públiques de desplaçament en els distints tipus de transport públic (en aquest cas, d'autotaxi) i no una simple actuació sancionadora o de castic.
  
3. La competència per a la resolució del recurs d'alçada correspon al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, segons el que disposa l'article 114 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificat per la Llei 4/1999, de 13 de gener, i l'article 7 del Decret 110/2000, de 18 de juliol, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Reglament Orgànic i Funcional de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
Segons tot això, resolc:
  
Desestimar el recurs d'alçada interposat pel senyor Pedro Martínez Muñoz contra la resolució del director general de Transports de 17 de setembre de 2001.
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar, en el termini de dos mesos des de la seua notificació, recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa de Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, d'acord amb el que disposen els articles 8, 10 i 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, sense perjudici que es puga exercitar qualsevol acció que s'estime oportú.»
  
Cosa que es notifica als efectes dels articles 58 i 59 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4223, del 08-04-2002 (2002/2798)

Notificación de la Resolución de 26 de diciembre de 2001, del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, relativa al recurso de alzada interpuesto por don Pedro Martínez Muñoz contra la Resolución del director general de Transportes de 17 de septiembre de 2001.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4223

Fecha DOGV
:   08-04-2002

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2002/2798

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación de la Resolución de 26 de diciembre de 2001, del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, relativa al recurso de alzada interpuesto por don Pedro Martínez Muñoz contra la Resolución del director general de Transportes de 17 de septiembre de 2001. [2002/F2798]
  
No habiéndose podido practicar la notificación a don Pedro Martínez Muñoz, conforme lo dispuesto en el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, modificada por Ley 4/1999, de 13 de enero, y en aplicación de lo dispuesto en el citado artículo, se publica el texto íntegro de la resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 26 de diciembre de 2001.
  
«Visto el recurso de alzada interpuesto por don Pedro Martínez Muñoz, contra la Resolución del director general de Transportes de fecha 17 de septiembre de 2001, y teniendo en cuenta los siguientes
  
Hechos
  
1. Que con fecha 1 de junio de 2001, don Pedro Martínez Muñoz, a través de la Asociación Gremial de Taxi, presenta solicitud de visado de la autorización de taxi de Área de Prestación Conjunta de Valencia número 2.293.
  
2. Con fecha 17 de septiembre de 2001, el director general de Transportes resuelve la desestimación de lo solicitado, debido a que la citada autorización se encontraba de baja por no haber sido visada ni rehabilitada en los plazos correspondientes. Dicha resolución fue notificada con fecha 3 de octubre de 2001.
  
3. Con fecha 30 de octubre de 2001, el interesado interpone recurso de alzada realizando, en síntesis, las siguientes alegaciones:
  
- Que hubo desproporción entre la actuación recurrida y la infracción cometida.
  
- Que se puede atemperar la actuación administrativa en función de las circunstancias concurrentes y que la normativa de transportes prevé otras consecuencias (más ajustadas a los hechos producidos) alternativas a las producidas.
  
- Que el artículo 197.a).2 del Real Decreto 1.211/1990, de 28 de septiembre, que aprueba el Reglamento de la Ley de Ordenación de los Transportes Terrestres, establece el incumplimiento de la obligación de visado como infracción muy grave, pero que tal reglamento no contempla de forma necesaria que tal infracción conlleve la revocación de la autorización de forma necesaria. El interesado apela a que también cabe una sanción económica, en base al artículo 201.1, que, a su juicio, hubiera sido lo procedente. También alega la aplicación de criterios como los establecidos en el artículo 201, segundo párrafo, para graduar las sanciones.
  
En recurso de alzada se solicita la rehabilitación de la autorización y la sustitución de la caducidad de la misma por una sanción económica.
  
A tales hechos le son de aplicación los siguientes
  
Fundamentos de derecho
  
1. El recurso ha sido interpuesto dentro del plazo contemplado en el artículo 115 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, modificada por la Ley 4/1999, de 13 de enero.
  
2. Se considera que el contenido del recurso no desvirtúa los fundamentos jurídicos expuestos en la resolución recurrida.
  
No cabe pensar que ha existido desproporción en la actuación de la administración ni en el contenido de la resolución recurrida. La actuación de la administración, en relación con la actividad de servicio público de transportes discrecional en vehículos de turismo (auto-taxi), sometida a previa autorización administrativa (la autorización de Área de Prestación Conjunta, en el presente caso), es una actividad reglada y no discrecional, por parte de la administración. En este sentido, se estima que la actuación administrativa recurrida, es decir, haber dado de baja a la autorización número 2293 del Área de Valencia, por haber transcurrido ampliamente los plazos reglamentarios de visado y, posteriormente, los establecidos para la posible rehabilitación de la autorización, se realizó atendiendo al cumplimiento de las normas vigentes en la materia. Efectivamente, el último visado de la autorización se produjo en abril de 1999. No habiéndose presentado solicitud de visado en abril de 2000, ni tampoco solicitud de rehabilitación durante todo el año 2000 ni en año 2001 (el mes de abril de ese año era la fecha límite reglamentaria para cumplimentar la obligación), la administración, en uso de sus potestades regladas, dio de baja definitiva a esa autorización. Tal actuación era exigida por la normativa descrita en la fundamentación de la resolución recurrida y sobre la cual no se dice nada en el recurso interpuesto.
  
De esta forma, la caducidad automática de la autorización número 1.666, en aplicación de los artículos 2 y 3 de la Orden Ministerial de 20 de junio de 1995, que modifica los regímenes de suspensión y rehabilitación de las autorizaciones de transporte por carretera y de sus actividades auxiliares y complementarias, en relación con los artículos 49 y 50 de la Orden Ministerial de 4 de febrero de 1993, que desarrolla el reglamento de la Ley de Ordenación de los Transportes Terrestres en materia de autorizaciones de transporte discrecional de viajeros por carretera, y con la Orden de 22 de diciembre de 1995, de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, sobre realización de visados de autorizaciones de transporte, debe considerarse una actuación ajustada a derecho, reglada y que no admite márgenes de discrecionalidad que permitan apreciar grados de proporcionalidad.
  
Cualquier actuación en otro sentido por parte de la administración pública hubiera supuesto no solo un quebranto del principio de legalidad, sino también del de igualdad ya que perjudicaría a todas las personas que han incurrido en el mismo supuesto que el presente y que se han resuelto con fundamento en las mismas normas y con idénticas consecuencias.
  
A mayor abundamiento, y dado que la titularidad de la autorización databa del año 1997, habiéndose cumplimentado regularmente el requisito de visado hasta el año 1999, causa extrañeza la existencia del «descuido» al que alude el interesado en su escrito de interposición de recurso, el cual se prolongó hasta junio de 2001, fecha de la solicitud extemporánea de rehabilitación.
  
2. El interesado, en el recurso interpuesto, menciona la posibilidad de aplicación alternativa de determinados aspectos de los artículos 197 y 201 del Real Decreto 1.211/1990, de 28 de septiembre, que aprueba el Reglamento de la Ley de Ordenación de los Transportes Terrestres, artículo residenciado en el título correspondiente al régimen sancionador del citado reglamento. No obstante, al margen de que la actuación administrativa realizada (dar de baja la autorización por no cumplir la obligación de visado o la posible rehabilitación) es una consecuencia reglamentaria y expresamente prevista en la normativa aplicada, debe tenerse en cuenta que, en la medida en que la prestación del servicio de auto-taxi es la prestación de un servicio público, la administración debe velar por el mantenimiento de los requisitos y condiciones exigidos para poder realizar dicho servicio. Esa es la finalidad básica de los actos regulares de visado, como las propias normas aplicadas indican. En ese sentido, la actuación de la administración responde a una función disuasoria de cualquier conducta (activa u omisiva) que implique incumplimiento de obligaciones inherentes a la prestación de servicio público y de estimulación del mantenimiento de las condiciones optimas para dicha prestación y satisfacción adecuada de las necesidades públicas de desplazamiento en los distintos tipos de transporte público (en este caso, de auto-taxi) y no una simple actuación sancionadora o de castigo.
  
3. La competencia para la resolución del recurso de alzada corresponde al conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, a tenor de lo dispuesto en el artículo 114 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, modificado por la Ley 4/1999, de 13 de enero, y artículo 7 del Decreto 110/2000, de 18 de julio, del Gobierno Valenciano, por el que se aprueba el Reglamento Orgánico y Funcional de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes.
  
En base a todo ello, resuelvo:
  
Desestimar el recurso de alzada interpuesto por don Pedro Martínez Muñoz contra la Resolución del director general de Transportes de 17 de septiembre de 2001.
  
Contra la presente resolución que pone fin a la vía administrativa, cabrá la interposición, en el plazo de dos meses desde su notificación, de recurso contencioso administrativo ante la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, de acuerdo con lo dispuesto en los artículos 8, 10 y 46 de la Ley 29/1998, de 13 de julio, Reguladora de la Jurisdicción Contenciosa Administrativa, sin perjuicio de que se pueda ejercitar cualquiera acción que se estime oportuno.»
  
Lo que se notifica a los efectos de los artículos 58 y 59 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, modificada por la Ley 4/1999, de 13 de enero.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML