Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5359, del 03-10-2006 (2006/11254)

DECRET 133/2006, de 29 de setembre, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el tram històric de la séquia de Mislata a Quart de Poblet.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5359

Data del DOGV
:   03-10-2006

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/11254

CVE


Data del document
:   29-09-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Quart de Poblet](javascript:void(0))
    * [monument](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))

DECRET 133/2006, de 29 de setembre, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el tram històric de la séquia de Mislata a Quart de Poblet. [2006/11254]  
L'article 49.1.5ª de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura, tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració General de l'Estat.  
Mitjançant una Resolució de 15 d'octubre de 2004, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià va acordar tindre per incoat l'expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el tram històric de la séquia de Mislata a Quart de Poblet. La dita Resolució, amb els seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals es va concedir tràmit d'audiència, sense que aportaren al·legacions a l'expedient.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, han emés un informe favorable a la declaració la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i el Consell Valencià de Cultura.  
L'expedient va ser sotmés a informació pública pel termini d'un mes, i s'han demanat els informes exigits per l'article 49 bis de la Llei del Govern Valencia.  
En virtut del que s'ha exposat i d'acord amb el que establix la normativa a què s'ha fet referència, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 29 de setembre de 2006,  
DECRETE  
Article 1  
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria de Monument, el tram històric de la séquia de Mislata a Quart de Poblet.  
Article 2  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de bé d'interés cultural, així com el règim de protecció d'este, queda definit en els annexos adjunts que formen part del present decret. La documentació complementària consta en l'expedient corresponent.  
Disposició addicional  
La present declaració s'inscriurà en la secció 1ª de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.   
Disposició final  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat.  
Valencia, 29 de setembre de 2006.  
El president de la Generalitat,  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN  
ANNEX I  
DADES SOBRE EL BÉ OBJECTE DE LA DECLARACIÓ  
1. Denominació:   
Principal: tram històric de la séquia de Mislata, al seu pas pel municipi de Quart de Poblet   
2. Localització i titularitat:  
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana.  
b) Província: València.  
c) Municipi: Quart de Poblet.  
d) Titularitat: Comunitat de regants.  
3. Descripció:   
a) Immoble objecte de la declaració:  
(Basat principalment en l'informe sobre el traçat de la séquia mare de Mislata. Conselleria de Cultura, Educació i Esport, indicat en la bibliografia).  
La séquia de Mislata és una de les set séquies mare els àmbits de regadiu de la qual estan sota la tutela del Tribunal de les Aigües de la Vega de València, i conformen l'espai geogràfic anomenat l'Horta de València.  
La dita séquia posseïx un extraordinari valor històric i etnològic, per formar part d'una xarxa d'enginyeria hidràulica representativa d'una forma d'assentament humà, d'intervenció en l'entorn i explotació dels seus recursos que s'ha produït a l'Horta de València des de la romanització. Este tram de séquia històrica objecte de declaració posseïx, a més, un valor constructiu i paisatgístic, ja que és en l'actualitat l'únic tram de séquia mare o major que conserva el seu caixer original, així com el seu traçat sinuós, i l'únic que manté el seu caràcter de paisatge de regadiu tradicional, amb reduïdes agressions.  
. Dades històriques   
L'aprofitament de les aigües del Túria per a tot tipus d'usos és un fet comprovat des d'antic, a la vista de la profusa xarxa de canalitzacions que caracteritza totes les comarques limítrofes amb el tram final del riu. Així mateix, en ambdós vores hi ha, a banda de les conduccions i séquies hui en servici, una sèrie de restes arqueològiques de diversa índole que aporten indicis suficients per a suposar entramats hidràulics de consideració.  
Tant la qualitat de les terres de labor existents a les riberes dels rius, com l'estacionalitat del règim de precipitacions característica dels climes mediterranis del llevant peninsular, suposen factors fonamentals a l'hora de determinar l'existència d'este tipus de conduccions d'aigua, que utilitzen recursos i solucions tècniques semblants al llarg de totes les èpoques.  
Els canals del Segura, la séquia d'Elx, els canals d'Altea i les estructures hidràuliques de Xàbia i de Calp, la séquia amortitzada per la construcció de l'embassament de Tibi, les xarxes del Túria (sistema Vilamarxant-Riba-roja de Túria, aqüeducte de la Covatella), l'aqüeducte de Peña Cortada, les conduccions del Palància (aqüeducte romà de Sagunt, séquia de Gausa) i les séquies del Diable de Vila-real (riu Millars), entre altres, són infraestructures hidràuliques que demostren l'extensió, geogràfica i temporal, de solucions tècniques semblants enfront del problema de l'aigua.  
Ja en 1239, el rei Jaume I, després de la conquista, confirma els privilegis que tenien els regadius de València, des d'antic, i en 1268 concedix la facultat de nomenar sequiers de séquia. El Tribunal de les Aigües es componia inicialment de set membres, als quals es va afegir, en el segle passat, un nou membre corresponent a la séquia de Quart-Benàger-Faitanar.  
Les fonts bibliogràfiques que fan referència a estes xarxes hidràuliques són relativament escasses. La següent referència que coneixem data del primer quart del segle xix i correspon a l'estudiós francés Jaubert de Passa. En el seu estudi Canals de reg de Catalunya i Regne de València, publicat en 1823 (amb traducció espanyola de 1844), du a terme una anàlisi científica de les xarxes hidràuliques en ús amb la intenció de trobar solucions als problemes de regadiu del sud de França.   
Fins al principi del segle següent no comptem amb noves referències. En 1902, l'enginyer Rafael Valls David publica les seues observacions en el transcurs dels treballs d'estesa de la línia fèrria entre València i Llíria per la ribera sud del Túria, de la qual va ser el principal promotor.   
. Descripció, traçat i entorn   
La séquia de Mislata és el segon gran sistema hidràulic de l'Horta de València que pren aigua pel marge dret del Túria, entre l'assut de Quart i el de Favara, i sempre ha tingut cadira en el Tribunal de les Aigües, amb la particularitat que un braç d'esta, el de Xirivella, almenys des del segle xvii ha tingut una organització separada a pesar de compartir un mateix cabal d'aigua.  
Fins al segon quart del segle xx, el sistema hidràulic de la séquia de Mislata s'havia mantingut de manera quasi inalterable, amb una longitud de la séquia mare igual o major de 12 km, a més de tots els braços secundaris, creuant els termes de Manises, Quart de Poblet, Mislata, Xirivella i València. També havia mantingut el seu perímetre de reg, avaluat en unes 1.000 ha. No obstant això, pel traçat del pla sud que va desviar el riu Túria en la dècada de 1960 i el creixement urbà de Mislata i la ciutat de València a la zona de l'avinguda del Cid, aquell ha sigut retallat dràsticament, i hui en dia han quedat un poc més de 100 ha entre Quart de Poblet, Mislata i Xirivella.  
El seu punt d'inici al riu es troba a la part alta de la població de Manises, i la séquia mare pren una direcció paral·lela al Túria, creua primer l'horta de Manises, passa pel costat de la població i continua fins al nord del nucli urbà de Quart de Poblet, entre este i el riu. Posteriorment creua la carretera reial de Madrid .hui av. Antic Regne de València, en nomenclatura local. i prosseguix per eixa zona urbana de Quart de Poblet, on originàriament ja començava a regar a través dels primers partidors (rolls). Al cap de poc d'entrar al terme de Mislata, es trobava el molí de Cabot, del qual partien cinc séquies que distribuïen per braços l'aigua per la seua àrea de reg, bàsicament formada pel terme municipal de Mislata i la part oest del cementeri general de la ciutat de València.  
En el primer tram de la séquia mare de Mislata, entre el seu assut i fins al desaparegut molí de Cabot, es troba un estret reducte d'horta al terme municipal de Quart de Poblet, entre l'espai d'afecció de la línia de metro que ha de substituir l'antiga infraestructura ferroviària, pel nord; el polígon industrial situat al costat de l'autovia València-Madrid, pel sud, i les infraestructures viàries que discorren al costat del nou llit del riu Túria, per l'est. El valor extraordinari que posseïx este tram d'uns set-cents metres de recorregut és degut al fet que la séquia encara és de sòl, amb un traçat ple de revoltes i uns marges plantats d'arbres fruiters, canyes, etc., que permeten veure de manera singular en tota l'actual Horta de València una séquia mare segons la morfologia i el traçat característics de les séquies històriques.  
A més del magnífic caixer tradicional de sòl o de terra, les seues riberes mantenen la realitat física i la imatge de les séquies antigues, i hi incorporen una important varietat dels recursos tradicionalment utilitzats per a la fixació i l'aprofitament complementari dels terrenys del seu curs, que contribuïxen, al seu torn, a assenyalar i caracteritzar paisatgísticament i toponímicament el seu recorregut. Així, en el sentit del curs de les aigües s'observa un primer tram vorejat d'arbres fruiters, figueres, codonyers, magraners, etc., dins del costum secular de plantar els fruiters per al consum domèstic prop de les séquies i braçals. Un segon tram gaudix d'una ribera de senill, típic canyís menut. Posteriorment, el tercer espai té la vora plantada de canyes, amb el fi funcional de fixar la ribera per mitjà de les arrels d'estes plantes que consoliden les parets del caixer i tenen múltiples utilitats en les tasques agrícoles.  
El traçat sinuós de la séquia correspon també a raons d'enginyeria hidràulica, perquè d'esta manera es minora la pressió de l'aigua produïda pel desnivell del terreny, que destruiria el caixer de la séquia.  
Més avant, la séquia mare de Mislata es troba soterrada, i el molí de Cabot, amb tots els seus partidors i llengües destruïts per la construcció del nou llit del riu Túria.  
En paral·lel a la séquia, i a pocs metres d'esta, en direcció oest, discorre la séquia de Faitanar, que, nodrida, per derivació de mitjan segle xix, de la séquia mare de Quart, es veurà ara absorbida per l'expansió urbana denominada Molí d'Animeta, en referència a l'antiga instal·lació molinera que s'ubicava en un replec de la seua traça.   
b) Parts integrants:  
. Caixer i marges, considerats, des de l'eix de la séquia, 10 metres a cada costat, segons extensió grafiada en el pla de l'annex II.  
. Partidor del segon roll.  
c) Delimitació de l'entorn afectat:  
. Justificació:   
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció ha sigut:  
. Paisatgístic, establint al voltant de la séquia un àmbit de protecció que garantisca la conservació del seu entorn agrícola, característic de l'horta valenciana, siga o no regat per les seues aigües.  
. Històric, incloent-hi el xicotet nombre de parcel·les regades per la mateixa séquia de Mislata en este perímetre. Estes parcel·les justifiquen la pervivència del sistema hidràulic i la seua representació en el Tribunal de les Aigües de la Vega de València, i és un dels reductes d'horta que queden en esta comunitat de regants.  
. Línia delimitadora:  
L'entorn de protecció que es troba reflectit a escala en el pla de l'annex II i per al qual cal tindre en compte que el límit amb el sòl urbà industrial s'establix amb caràcter transitori fins a l'aprovació patrimonial de l'instrument urbanístic que el concrete, quedarà redactat com seguix:  
Origen: intersecció de la séquia de Mislata amb l'àrea d'afecció del soterrament del ferrocarril metropolità. Punt O.  
Traçat: des de l'origen i en direcció est, es traça el límit nord de l'entorn en confrontació amb el sòl afectat per la futura zona verda i la nova estació sobreposades a l'espai ocupat pel túnel del metro. En conseqüència, inclou la superfície del sòl destinat a equipament i recorre aproximadament el límit meridional de les parcel·les cadastrals 127, 123, 121 i 354 del polígon núm. 4. Gira a sud per la vora del vial i les reserves de connexió entre el carrer del Reverend Pare José Palacios i l'avinguda del Mediterrani; gira a occident recorrent una línia imaginària a una distància de 50 m de la séquia, que coincidix en un primer tram amb la vora nord de la prolongació de la dita avinguda fins a travessar-la, seguir en concordança amb el meandre de la séquia i recuperar per l'oest la traça lineal de l'avinguda actualment existent fins a arribar a l'altura del xamfrà del carrer de Jaume Sanmartin, on torç ortogonalment al nord; seguix per una línia poligonal en direcció nord-oest, que serà el límit amb les parcel·les residencials del Pla Parcial Sector Molí d'Animeta fins al sòl afectat pel metro, intersecció que, virant a l'est, permetrà tancar l'àmbit al trobar-se amb el punt d'origen O.  
4. Normativa de protecció del Monument i del seu entorn:  
. Monument  
Article 1  
Caldrà ajustar-se al que disposa la secció 2ª, del capítol III, del títol II, de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, relativa al règim dels béns immobles d'interés cultural. La protecció del bé comporta la protecció de l'aprovisionament i dotació del cabal d'aigua l'existència de la qual resulta consubstancial a l'origen i funció del Monument.  
Article 2  
L'ús permés per a la séquia és el de conducció d'aigua per al reg, mantingut des de la seua construcció. Els marges d'esta s'integraran en l'espai agrícola i lúdic de l'entorn.  
Article 3  
Es mantindrà la caracterització física .de terra. del llit, així com els arbres i canyissos als marges de la séquia, sense perjuí de les operacions periòdiques de neteja i manteniment d'estos, de conformitat amb les pràctiques tradicionals associades a l'ús del reg que, acreditades així, no necessitaran l'autorització expressa individualitzada per part de la conselleria competent en matèria de cultura.  
. Entorn de protecció:  
Article 4  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del Monument requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Fins que no hi haja planejament patrimonialment validat, esta autorització s'emetrà de conformitat amb els criteris establits en la present normativa i, en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris mencionats en l'article 38 de l'esmentada llei.  
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit d'autorització, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
Article 5   
A fi de preservar el paisatge històric de la séquia, l'ús permés en l'entorn de protecció és l'agrícola tradicional, compatible amb els usos divulgativodidàctics i lúdics associables als valors i gaudi del lloc, si bé es reserva una zona per a un equipament específic, segons es consigna i es regula en l'article següent.   
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat, sol·licite i obtinga l'autorització expressa.   
Article 6  
Atenent els diferents límits de l'entorn de protecció del monument i la zonificació bàsica que de l'àmbit s'establix, es determinen les disposicions següents:  
. Al nord: s'establix una subàrea en la qual es preveu la possibilitat d'emplaçar un equipament dotacional públic de caràcter cultural i educatiu, social i assistencial o administratiu i institucional (esta possibilitat només en immoble d'ús mixt, no exclusiu). Comprén una superfície d'aproximadament 17.000 m² adossada al límit nord, en correspondència amb l'estació de metro Faitanar, i retirada de la séquia segons una línia convexa que, com es representa a punts en el plànol de delimitació, acaba convergint amb la continuació del límit nord-est de l'entorn, i confronta amb la futura zona terciària exterior a este. S'assigna una edificabilitat de 2,2 m² sostre/m² sòl a aplicar sobre el dit subàmbit. El possible immoble, de concepció exempta i circumdat de generosos espais lliures, es dissenyarà de manera que facilite la transició paisatgística i funcional entre l'àmbit urbà i l'àmbit agrícola, al mateix temps que potencie l'atracció ciutadana sobre el lloc. A este efecte, es disposarà configurant amb l'estació de metro un espai públic intermedi que determine les relacions d'escala i morfologia urbanes a les quals atindre's, mentres que, en la seua presència paisatgística respecte del territori agrícola o de migdia, s'organitzarà de manera més oberta, i podrà estendre volums i amargenaments de caràcter organicista, que faciliten la seua integració formal i funcional amb el dit àmbit, així com la visió i gaudi ciutadà del conjunt territorial que es domina des d'eixe enclavament.   
. A l'est: el límit de l'entorn esdevé confrontant amb les reserves viàries, la concreció de les quals s'efectuarà per mitjà del projecte tècnic redactat per l'òrgan sectorial competent en matèria d'infraestructures, que resultarà d'acord amb els requeriments patrimonials del lloc i que, en cas de necessitar una afecció puntual de terrenys de l'entorn, el dit projecte serà sotmés a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, la tutela de la qual limitarà, en la mesura que es puga la dita afecció i, en tot cas, requerirà un tractament formal, ambiental i paisatgístic que el faça compatible amb els valors de l'entorn del monument.  
. Al sud: sense perjuí d'altres possibles solucions d'estil perimetral, es possibilita la connexió entre l'avinguda del Mediterrani i les reserves viàries i d'enllaços esmentats en el punt anterior, per mitjà d'un pont. La secció d'este, de la major lleugeresa constructiva i visual, estarà limitada a dos carrils, amb un tauler de poc gruix, pràcticament horitzontal (amb pendents aproximadament entre 2-3%) que no supere els 10 metres d'amplària màxima i amb una cota lliure mínima de 6,50 metres al centre sobre les rasants actuals de les parcel·les de cultiu. Al sud del dit eix, els usos del sòl que manté o puga recuperar la seua component rústica i que acompanya el meandre que conforma la séquia, seran els mateixos que s'arbitren per a la resta de l'entorn de la séquia, si bé la seua delimitació i conformació física definitives seran concretades per mitjà de la revisió del planejament que, respectuós amb els objectius de la protecció, compte, a este efecte, amb l'informe favorable de la conselleria competent en matèria de cultura. Mentrestant, les edificacions existents afectades per la delimitació es regiran pel règim fora d'ordenació. A este efecte, en els supòsits que concloga la seua vida útil, que es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació o una substitució voluntària, els seran aplicables les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això sense perjuí de les capacitats arbitrades per l'article 21 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.  
. A l'oest: el límit de l'entorn que confronta amb el passeig de vianants de la zona residencial projectada, que resoldrà la transició entre ambdós espais, de manera que se situe a una cota intermèdia entre la parcel·la privada i l'àmbit protegit, tindrà un tractament paisatgístic i d'organització funcional conseqüent amb la dita condició.  
Sobre la zonificació no adscrita a l'equipament públic, i com a suport als usos i activitats que, amb caràcter general, es reconeixen en l'article 5, es reserva la possibilitat de materialitzar una xicoteta edificabilitat de 0,006 m² sostre/m² sòl, a calcular sobre els terrenys que mantenen o siguen susceptibles de recuperar la seua component rústica, amb independència de l'assignació a què finalment es destinen. Les edificacions que a este efecte puguen establir-se es desenvoluparan en xicotetes unitats l'establiment de les quals, disseminat o agrupat, tinga en compte la caracterització paisatgística del lloc i la morfologia de la qual reflectisca, de manera concisa i discreta, la seua condició de nova implantació. Estes edificacions configuraran espais tancats d'una sola planta i 4 m d'alçària màxima de coronació, que, si és el cas, podran comptar amb extensions porxades, lliures de còmput si la seua superfície no sobrepassa el 30% de la de l'immoble associat a estes.   
Article 7   
Qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o del seu entorn de protecció se sotmetrà al que disposa el títol III de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article 8  
Esta normativa és transitòria fins a l'aprovació del preceptiu pla especial de protecció previst en l'article 34.2 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per als entorns de protecció dels monuments o dels instruments urbanístics d'igual abast que es prevegen amb idèntica finalitat. El dit planejament podrà reajustar els paràmetres d'edificabilitat i usos transitòriament establits en la present normativa en funció d'una major concreció projectual que la conselleria competent en matèria de cultura considere patrimonialment satisfactòria en relació amb la deguda protecció dels valors del lloc.   
Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació,



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5359, del 03-10-2006 (2006/11254)

DECRETO 133/2006, de 29 de septiembre, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5359

Fecha DOGV
:   03-10-2006

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2006/11254

CVE


Fecha del documento
:   29-09-2006

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Quart de Poblet](javascript:void(0))
    * [monumento](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))

DECRETO 133/2006, de 29 de septiembre, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet. [2006/11254]  
El artículo 49.1.5ª del Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arquitectónico, arqueológico y científico. Asimismo, el artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, dispone que la declaración de un Bien de Interés Cultural se hará mediante Decreto del Consell, a propuesta de la Conselleria competente en materia de cultura, todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, reserva a la administración General del Estado.  
Mediante Resolución de 15 de octubre de 2004, la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano acordó tener por incoado el expediente para la declaración de Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet. Dicha Resolución, con sus anexos, fue comunicada a los interesados en el expediente, a los que se concedió trámite de audiencia, sin que aportaran alegaciones al expediente.  
En cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, han emitido informe favorable a la declaración, la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos y el Consell Valencià de Cultura.  
El expediente fue sometido a información pública por el plazo de un mes, y se han recabado los informes exigidos por el artículo 49 bis de la Ley de Gobierno Valenciano.   
En virtud de lo expuesto y de acuerdo con lo establecido en la normativa referenciada, a propuesta del conseller de Cultura, Educación y Deporte y previa deliberación del Consell, en la reunión del día 29 de septiembre de 2006,  
DECRETO  
Artículo 1  
Se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Monumento, el tramo histórico de la acequia de Mislata en Quart de Poblet.  
Artículo 2  
El entorno de protección afectado por la declaración de Bien de Interés Cultural, así como el régimen de protección del mismo, queda definido en los anexos adjuntos, que forman parte del presente Decreto. La documentación complementaria obra en el expediente de su razón.  
Disposición adicional.  
La presente declaración se inscribirá en la Sección 1ª del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.  
DISPOSICIÓN FINAL  
El presente Decreto se publicará en el Boletín Oficial del Estado y entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat.  
Valencia, 29 de septiembre de 2006.  
El presidente de la Generalitat,  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ  
El conseller de Cultura, Educación y Deporte,  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN  
ANEXO I  
DATOS SOBRE EL BIEN OBJETO DE LA DECLARACIÓN  
1. Denominación:   
Principal: tramo histórico de la acequia de Mislata, a su paso por el municipio de Quart de Poblet.  
2. Localización y titularidad:  
a) Comunidad Autónoma: Comunitat Valenciana.  
b) Provincia: Valencia.  
c) Municipio: Quart de Poblet.  
d) Titularidad: Comunidad de Regantes.  
3. Descripción:   
a) Inmueble objeto de la declaración:  
(Basado principalmente en el Informe sobre el trazado de la acequia madre de Mislata. Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, reseñado en la bibliografía).  
La acequia de Mislata es una de las siete acequias madre cuyos ámbitos de regadío están bajo la tutela del Tribunal de las Aguas de la Vega de Valencia, conformando el espacio geográfico llamado la Huerta de Valencia.  
Dicha acequia posee un extraordinario valor histórico y etnológico, por formar parte de una red de ingeniería hidráulica representativa de una forma de asentamiento humano, de intervención en el entorno y explotación de sus recursos que se ha venido produciendo en la Vega de Valencia desde la romanización. Este tramo de acequia histórica objeto de declaración posee, además, un valor constructivo y paisajístico, por ser en la actualidad el único tramo de acequia madre o mayor que conserva su cajero original, así como su trazado sinuoso y el único que mantiene su carácter de paisaje de regadío tradicional, con reducidas agresiones.  
. Datos históricos   
El aprovechamiento de las aguas del Turia para todo tipo de usos es un hecho comprobado desde antiguo, a la vista de la profusa red de canalizaciones que caracteriza todas las comarcas limítrofes con el tramo final del río. Asimismo, en ambas orillas existen, aparte de las conducciones y acequias hoy en servicio, una serie de restos arqueológicos de diversa índole que aportan indicios suficientes para suponer entramados hidráulicos de consideración.  
Tanto la calidad de las tierras de labor existentes en las riberas de los ríos, como la estacionalidad del régimen de precipitaciones característica de los climas mediterráneos del levante peninsular, suponen factores fundamentales a la hora de determinar la existencia de este tipo de conducciones de agua, utilizando recursos y soluciones técnicas similares a lo largo de todas las épocas.  
Los canales del Segura, la acequia de Elche, los canales de Altea y las estructuras hidráulicas de Jávea y de Calpe, la acequia amortizada por la construcción del embalse de Tibi, las redes del Turia (sistema Vilamarxant-Riba-roja de Túria, acueducto de la Covatella), el acueducto de Peña Cortada, las conducciones del Palancia (acueducto romano de Sagunto, acequia de Gausa) y las .Sèquies del Diable. de Villarreal (río Mijares), entre otros tantos, son infraestructuras hidráulicas que demuestran la extensión, geográfica y temporal, de soluciones técnicas similares frente al problema del agua.  
Ya en 1239 el Rey Jaime I, tras la conquista, confirma los privilegios que tenían los regadíos de Valencia, desde antiguo, y en 1268 concede la facultad de nombrar sequiers de acequia. El Tribunal de las Aguas se componía inicialmente de siete miembros, a los que se añadió en el siglo pasado un nuevo miembro correspondiente a la acequia de Quart. Benàger-Faitanar.  
Las fuentes bibliográficas que hacen referencia a estas redes hidráulicas son relativamente escasas. La siguiente referencia que conocemos data del primer cuarto del siglo XIX y corresponde al estudioso francés Jaubert de Passa. En su estudio .Canales de riego de Cataluña y reino de Valencia. publicado en 1823 (con traducción española de 1844), lleva a cabo un análisis científico de las redes hidráulicas en uso con la intención de encontrar soluciones a los problemas de regadío del Sur de Francia.   
Hasta principios del siguiente siglo no contamos con nuevas referencias. En 1902 el ingeniero Rafael Valls David publica sus observaciones en el transcurso de los trabajos de tendido de la línea férrea entre Valencia y Llíria por la ribera sur del Turia, de la que fue su principal promotor.   
. Descripción, trazado y entorno   
La acequia de Mislata es el segundo gran sistema hidráulico de la Vega de Valencia que toma agua por el margen derecho del Turia, entre el azud de Quart y el de Favara, y siempre ha tenido silla en el Tribunal de las Aguas, con la particularidad de que un brazo de la misma, el de Xirivella, al menos desde el siglo XVII ha tenido una organización separada a pesar de compartir un mismo caudal de agua.  
Hasta el segundo cuarto del siglo XX el sistema hidráulico de la acequia de Mislata se había mantenido de forma casi inalterable, con una longitud de la acequia madre o mayor de 12 km., además de todos los brazos secundarios, cruzando los términos de Manises, Quart de Poblet, Mislata, Xirivella y Valencia. También había mantenido su perímetro de riego, evaluado en unas 1.000 Ha. Sin embargo, por el trazado del .Plan Sur. que desvió el río Turia en la década de 1960 y el crecimiento urbano de Mislata y la ciudad de Valencia en la zona de la Avenida del Cid, aquél ha sido recortado drásticamente, quedando hoy en día un poco más de 100 Ha. entre Quart de Poblet, Mislata y Xirivella.  
Su punto de inicio en el río se encuentra en la parte alta de la población de Manises y la acequia madre toma una dirección paralela al Turia, cruza primero la huerta de Manises, pasa junto a la población y continúa hasta por el norte del núcleo urbano de Quart de Poblet, entre éste y el río. Posteriormente cruza la carretera real de Madrid .hoy av. Antic Regne de Valencia, en nomenclatura local. y prosigue por esa zona urbana de Quart de Poblet, en donde originalmente ya comenzaba a regar a través de los primeros partidores (.rolls.). Al poco de entrar en el término de Mislata se encontraba el molino de Cabot del que partían cinco acequias que distribuían por brazos el agua por su área de riego, básicamente formado por el término municipal de Mislata y la parte oeste del cementerio general de la ciudad de Valencia.  
En el primer tramo de la acequia madre de Mislata entre su azud hasta el desaparecido molino de Cabot se encuentra un estrecho reducto de huerta en el término municipal de Quart de Poblet, entre el espacio de afección de la línea de metro que ha de sustituir a la la antigua infraestructura ferroviaria, por el norte, el polígono industrial situado junto a la autovía Valencia-Madrid, por el sur y las infraestructuras viarias que discurren junto al nuevo cauce del Río Turia, por el este. El valor extraordinario que posee este tramo de unos setecientos metros de recorrido es debido a que la acequia aún es de suelo, con un trazado lleno de curvas y unos márgenes plantados de árboles frutales, cañas, etc., que permiten ver de forma singular en toda la actual huerta de Valencia una acequia madre según la morfología y trazado característicos de las acequias históricas.  
Además del magnífico cajero tradicional de suelo o de tierra, sus riberas mantienen la realidad física y la imagen de las acequias antiguas, incorporando una importante variedad de los recursos tradicionalmente utilizados para la fijación y el aprovechamiento complementario de los terrenos de su curso y que contribuyen a su vez, a señalar y caracterizar paisajística y toponímicamente su recorrido. Así en el sentido del curso de las aguas se observa un primer tramo bordeado de árboles frutales, higueras, membrillos, balaustras, etc. dentro de la costumbre secular de plantar los frutales para el consumo doméstico cerca de las acequias y brazales. Un segundo tramo goza de una ribera de senill, típico cañizo menudo. Posteriormente, el tercer espacio tiene su borde plantado de cañas, con el fin funcional de fijar la ribera por medio de las raíces de estas plantas que consolidan las paredes del cajero y tienen múltiples utilidades en las tareas agrícolas.  
El trazado sinuoso de la acequia corresponde también a razones de ingeniería hidráulica, pues de este modo se aminora la presión del agua producida por el desnivel del terreno, que destruiría el cajero de la acequia.  
Más adelante la acequia madre de Mislata se encuentra enterrada y el molino de Cabot con todos sus partidores y lenguas destruidos por la construcción del nuevo cauce del río Turia.  
En paralelo a la acequia, y a pocos metros de la misma en dirección oeste, discurre la acequia de Faitanar que, nutrida, por derivación de mediados del siglo XIX, de la acequia madre de Quart, se verá ahora absorbida por la expansión urbana denominada .Molí d'Animeta'en referencia a la antigua instalación molinera que se ubicaba en un recodo de su traza.   
b) Partes integrantes:  
. Cajero y márgenes, considerados, desde el eje de la acequia, 10 metros a cada lado, según extensión grafiada en el plano del anexo II.  
. Partidor del segundo .roll..  
c) Delimitación del entorno afectado:  
. Justificación:   
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección ha sido:  
. Paisajístico, estableciendo alrededor de la acequia un ámbito de protección que garantice la conservación de su entorno agrícola, característico de la huerta valenciana, sea o no regado por sus aguas.  
. Histórico, incluyendo el pequeño número de parcelas regadas por la propia acequia de Mislata en este perímetro. Estas parcelas justifican la pervivencia del sistema hidráulico y su representación en el Tribunal de las Aguas de la Vega de Valencia, siendo uno de los reductos de huerta que restan en esta comunidad de regantes.  
. Línea delimitadora:  
El entorno de protección que se encuentra reflejado a escala en el plano del anexo II y para el que cabe tener en cuenta que el límite con el suelo urbano industrial se establece con carácter transitorio hasta la aprobación patrimonial del instrumento urbanístico que lo concrete, quedará redactado como sigue:  
Origen: intersección de la acequia de Mislata con el área de afección del soterramiento del ferrocarril metropolitano. Punto .O..  
Trazado: desde el origen y en dirección este, se traza el límite norte del entorno en colindancia con el suelo afectado por la futura zona verde y la nueva estación sobrepuestas al espacio ocupado por el túnel del metro. En consecuencia, incluye la superficie del suelo destinado a equipamiento y recorre aproximadamente el linde meridional de las parcelas catastrales 127, 123, 121 y 354 del polígono nº 4. Gira a sur por el borde del vial y reservas de conexión entre la calle Reverendo Padre José Palacios y la avenida del Mediterráneo, gira a occidente recorriendo una línea imaginaria a una distancia de 50 m de la acequia, que viene a coincidir en un primer tramo con el borde norte de la prolongación de dicha avenida hasta atravesarla, seguir en concordancia con el meandro de la acequia y recuperar por el oeste la traza lineal de la avenida actualmente existente hasta llegar a la altura del chaflán de la calle Jaume Sanmartin donde tuerce ortogonalmente al norte, sigue por una línea quebrada en dirección noroeste que será el límite con las parcelas residenciales del Plan Parcial Sector Molí d'Animeta hasta el suelo afectado por el metro, intersección que, virando al este, permitirá cerrar el ámbito al encontrarse con el punto de origen .O..  
4. Normativa de protección del Monumento y de su entorno:  
. Monumento  
Artículo 1  
Se atenderá a lo dispuesto en la sección 2ª, del capítulo III, del título II, de la Ley 4/1998 de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, relativa al régimen de los bienes inmuebles de interés cultural. La protección del bien conlleva la protección del aprovisionamiento y dotación del caudal de agua cuya existencia resulta consustancial al origen y función del Monumento.  
Artículo 2  
El uso permitido para la acequia es el de conducción de agua para el riego, mantenido desde su construcción. Los márgenes de la misma se integrarán en el espacio agrícola y lúdico del entorno.  
Artículo 3  
Se mantendrá la caracterización física .de tierra. del cauce, así como los árboles y cañizos en los márgenes de la acequia, sin perjuicio de las operaciones periódicas de limpieza y mantenimiento de los mismos, conforme a las prácticas tradicionales asociadas al uso del riego que, así acreditadas, no precisarán de autorización expresa individualizada por parte de la Conselleria competente en materia de cultura.  
. Entorno de protección:  
Artículo 4  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del Monumento requerirá la previa autorización de la Conselleria competente en materia de cultura. En tanto no exista planeamiento patrimonialmente validado, esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa y, en lo no contemplado en la misma, mediante la aplicación directa de los criterios relacionados en el artículo 38 de la citada Ley.  
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizatorio, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.  
Artículo 5  
A fin de preservar el paisaje histórico de la acequia, el uso permitido en el entorno de protección es el agrícola tradicional, compatible con los usos divulgativo-didácticos y lúdicos asociables a los valores y disfrute del lugar, si bien se reserva una zona para un equipamiento específico, según se consigna y regula en el artículo siguiente.   
Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior que, en cualquiera de sus acepciones, irrumpa en dicha escena, salvo la de actividades culturales o eventos festivos que, de manera ocasional, reversible y por tiempo limitado, solicite y obtenga la autorización expresa.   
Artículo 6  
Atendiendo a los diferentes límites del entorno de protección del Monumento y a la zonificación básica que del ámbito se establece, se determinan las siguientes disposiciones:  
. Al norte: se establece una subárea en la que se contempla la posibilidad de emplazar un equipamiento dotacional público de carácter cultural-educativo, social-asistencial o administrativo-institucional (esta posibilidad sólo en inmueble de uso mixto, no exclusivo). Comprende una superficie de aproximadamente 17.000 m² adosada al límite norte, en correspondencia con la estación de Metro Faitanar, y retirada de la acequia según una línea convexa que, como se representa a puntos en el plano de delimitación, acaba por converger con la continuación del linde noreste del entorno, colindante con la futura zona terciaria exterior al mismo. Se asigna una edificabilidad de 2,2 m²techo/m²suelo a aplicar sobre dicho subámbito. El posible inmueble, de concepción exenta y circundado de generosos espacios libres, se diseñará de manera que facilite la transición paisajística y funcional entre el ámbito urbano y el ámbito agrícola, a la par que potencie la atracción ciudadana sobre el lugar. A tal efecto éste se dispondrá configurando con la estación de Metro un espacio público intermedio que determine las relaciones de escala y morfología urbanas a las cuales atenerse, mientras que, en su presencia paisajística respecto del territorio agrícola o de mediodía, se organizará de manera más abierta, pudiendo extender volúmenes y aterrazamientos de carácter organicista, que faciliten su integración formal y funcional con dicho ámbito así como la visión y disfrute ciudadano del conjunto territorial que se domina desde ese enclave.   
. Al este: el límite del entorno deviene colindante con las reservas viarias, cuya concreción se efectuará mediante el proyecto técnico redactado por el órgano sectorial competente en materia de infraestructuras, que resultará acorde con los requerimientos patrimoniales del lugar y que, en caso de precisar una afección puntual de terrenos del entorno, dicho proyecto será sometido a autorización de la Conselleria competente en materia de cultura, cuya tutela limitará en lo posible dicha afección y, en todo caso, requerirá un tratamiento formal, ambiental y paisajístico que lo haga compatible con los valores del entorno del monumento.  
. Al sur: sin perjuicio de otras posibles soluciones de corte perimetral, se posibilita la conexión entre la avenida del Mediterráneo y las reservas viarias y de enlaces referidas en el punto anterior, mediante un puente. La sección de éste, de la mayor ligereza constructiva y visual, estará limitada a dos carriles, con un tablero de reducido espesor, prácticamente horizontal (con pendientes aproximadamente entre 2-3%) que no supere los 10 metros de anchura máxima y con una cota libre mínima de 6,50 metros en el centro del mismo sobre las rasantes actuales de las parcelas de cultivo. Al sur de dicho eje, los usos del suelo que mantiene o pueda recuperar su componente rústica y que acompaña al meandro que conforma la acequia, serán los mismos que se arbitren para el resto del entorno de la acequia, si bien su delimitación y conformación física definitivas serán concretadas mediante la revisión del planeamiento que, respetuoso con los objetivos de la protección, cuente a tales efectos con el informe favorable de la Conselleria competente en materia de cultura. Entre tanto, las edificaciones existentes afectadas por la delimitación se regirán por el régimen Fuera de Ordenación. A tal efecto, en los supuestos de que concluya su vida útil, se pretendan obras de reforma de trascendencia equiparable a la reedificación o una sustitución voluntaria, les será de aplicación las ordenanzas de protección de esta normativa. Todo ello sin perjuicio de las capacidades arbitradas por el artículo 21 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.  
. Al oeste: el límite del entorno colindante con el paseo peatonal de la zona residencial proyectada, que resolverá la transición entre ambos espacios situándose a una cota intermedia entre la parcela privada y el ámbito protegido, tendrá un tratamiento paisajístico y de organización funcional consecuente con dicha condición.  
Sobre la zonificación no adscrita al equipamiento público, y como apoyo a los usos y actividades que con carácter general se reconocen en el artículo 5, se reserva la posibilidad de materializar una pequeña edificabilidad de 0,006 m² techo/m² suelo, a calcular sobre los terrenos que mantienen o sean susceptibles de recuperar su componente rústica, con independencia de la asignación a que finalmente se destinen. Las edificaciones que al efecto puedan establecerse se desarrollarán en pequeñas unidades cuyo establecimiento diseminado o agrupado tenga en cuenta la caracterización paisajística del lugar y cuya morfología refleje, de manera concisa y discreta, su condición de nueva implantación. Tales edificaciones configurarán espacios cerrados de una sola planta y 4 m. de altura máxima de coronación, que, en su caso, podrán contar con extensiones porchadas, libres de cómputo si su superficie no rebasa el 30% de la del inmueble a ellas asociado.   
Artículo 7  
Cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o de su entorno de protección se someterá a lo dispuesto en el título III de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Artículo 8  
Esta normativa es transitoria hasta la aprobación del preceptivo Plan Especial de Protección previsto en el artículo 34.2 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, para los entornos de protección de los Monumentos o de los instrumentos urbanísticos de igual alcance que se prevean con idéntica finalidad. Dicho planeamiento podrá reajustar los parámetros de edificabilidad y usos transitoriamente establecidos en la presente normativa en función de una mayor concreción proyectual que la Conselleria competente en materia de cultura estime patrimonialmente satisfactoria en relación con la debida protección de los valores del lugar.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML