Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 8183, del 04-12-2017 (2017/9910)

Notificació de la sentència dictada en el procediment exequatur número 2271/2014.
---------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8183

Data del DOGV
:   04-12-2017

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2017/9910

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Jutjat de Primera Instància Número 3 de Torrevieja

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el procediment exequatur número 2271/2014. [2017/9910]  
Procediment: exequatur [EXE] 2271/2014.  
Matèria estadística: altres contenciosos (processos de família).  
Demandant: Elena Samarina.  
Procuradora: Araceli Devesa Partera.  
Demandat: Oleg Alexandrovich Samarin.  
  
En el judici referenciat s'ha dictat una interlocutòria que té el text que literalment és com segueix:  
«Interlocutòria número 184/2017  
Magistrada jutgessa que la dicta: Rosa Barea Moncholí.  
Lloc: Torrevieja (Alacant).  
Data: 9 de maig de 2017.  
  
Antecedents de fet  
Primer. En data 29 d'octubre de 2014, per la representació processal d'Elena Samarina es va presentar una demanda en la qual sol·licitava el reconeixement de la Sentència de divorci dictada pel Jutjat de Pau del Sector Judicial número 76 de Moscou, per la qual es declarava el divorci entre la senyora Samarina i Oleg Alexandrovich Samarin; al·legava en la seua demanda quants fonaments de fet i de dret va tindre per convenients i que es donen per reproduïts.  
Segon. Admesa a tràmit la demanda, aquesta es va traslladar al cònjuge Oleg Alexandrovich Samarin, qui no va ser localitzat i es va procedir a la seua citació a través d'edictes i es va declarar en situació de rebel·lia processal.  
Tercer. Conferit el trasllat al Ministeri Fiscal, per informe de data 5 de febrer de 2015 es va manifestar la seua conformitat amb el reconeixement de la resolució dictada pels tribunals russos, i es van donar per reproduïdes les al·legacions contingudes en el seu escrit.  
  
Fonaments de dret  
Primer. Perquè una sentència o resolució dictada per un tribunal estranger produïsca efectes a Espanya, és necessari que prèviament se sotmeta a un procediment legal de reconeixement d'aquesta per part dels tribunals espanyols. El dit procediment es denomina exequatur i es regula en els articles 951 i següents de la Llei d??enjudiciament civil de 1881.  
El procediment d'exequatur es troba regulat en la secció II, De les sentències dictades per tribunals estrangers, del títol VIII, De l'execució de les sentències, de la Llei d'enjudiciament civil de 1881 en els articles 951 a 958. No obstant això, si el que es pretén reconéixer i executar és una resolució dictada per un Tribunal de la Unió Europea, ens trobem amb el Reglament (CE) 44/2001 del Consell, de 22 de desembre de 2000, relatiu a la competència judicial, el reconeixement i l'execució de resolucions judicials en matèria civil i mercantil, i el Reglament (CE) 2201/2003, del Consell, de 27 de novembre de 2003, relatiu a la competència, el reconeixement i l'execució de resolucions judicials en matèria matrimonial i de responsabilitat parental, pel qual es deroga el Reglament (CE) 1347/2000.  
  
Segon. Segons estableix la Llei d'enjudiciament civil de 1881, en els articles 951 a 954, perquè una sentència estrangera tinga força executòria a Espanya és necessari:  
1. Que així ho disposen els tractats internacionals.  
2. En el cas que no haguera cap tractat internacional, caldrà ajustar-se al principi de reciprocitat entre ambdós països, és a dir, si l'estat de què emana la sentència atorga o no valor a les sentències dictades a Espanya, així, si la sentència procedeix d'un estat en què es dóna compliment a les sentències dictades pels tribunals espanyols, tindrà força a Espanya, al contrari si la sentència procedeix d'un estat en què no es dóna compliment, no tindrà força a Espanya.  
3. Finalment a falta de tractat internacional o principi de reciprocitat aplicable, la sentència ha de reunir els requisits següents:  
a) Que haja sigut dictada a conseqüència de l'exercici d'una acció personal.  
b) Que no haja sigut dictada en rebel·lia.  
c) Que l'obligació per al compliment del qual s'haja procedit siga lícita a Espanya.  
d) Que reunisca els requisits necessaris en la nació en què s'haja dictat per a ser considerada com autèntica, i els que les lleis espanyoles requerisquen perquè faça fe a Espanya.  
Tercer. Després de ser presentada la sol·licitud davant del Jutjat de Primera Instància, el jutge haurà de donar audiència a la part contra qui es dirigisca i al Ministeri Fiscal. Per a citar l'altra part el jutjat lliurarà una certificació a l'audiència en el territori del qual estiga domiciliada, i l'interessat disposarà d'un termini de trenta dies a partir de la recepció de la comunicació per a la seua compareixença. Passat el termini indicat, encara que no haja comparegut la part contrària, el tribunal haurà de prosseguir amb el coneixement de les actuacions.  
Tal com hem dit, el jutjat podrà homologar la sentència dictada en el país estranger o no homologar-la, sempre que es complisquen els pressupostos següents:  
1. Si hi ha tractats respecte d'això amb l'estat del qual emana la sentència. D'existir s'ha d'atindre a aquests. En cas contrari, s'aplica el principi de reciprocitat.  
2. Si hi ha reciprocitat amb el país d'origen de la sentència, o siga, si l'estat del qual emana la sentència li atorga valor a les emanades de l'estat davant de qui es tramita l'exequatur.  
3. La compatibilitat de la sentència amb les lleis del país on se sol·licita que siga reconeguda. Especialment està referit a:  
Que no continga res contrari a la legislació del país on es tramita.  
  
Que no s'opose a la jurisdicció del país on es tramita.  
Que la part contra qui s'invoca la sentència haja sigut notificada conforme a dret.  
Que la sentència es trobe confirmada d'acord amb la llei de l'estat d'on es va atorgar.  
  
En el procediment d'exequatur, el tribunal espanyol no controla la llei aplicada al fons de l'assumpte ni es controla el fons de l'assumpte, sinó que es limita a verificar que la resolució dictada pel tribunal estranger és d'acord amb l'ordenament jurídic espanyol perquè puga produir efectes al nostre país.  
Quart. En el cas d'interlocutòries, concorren tots els pressupostos necessaris per a reconéixer la validesa de la resolució dictada pel tribunal estranger:  
a) Hi ha conveni internacional subscrit amb Rússia, el conveni sobre assistència judicial en matèria civil entre el Regne d'Espanya i la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques, firmat a Madrid el 26 d'octubre de 1990.  
b) La resolució dictada a Rússia, el reconeixement de la qual es pretén, no va ser dictada en rebel·lia de cap dels intervinents.  
c) La resolució russa és d'acord amb l'ordenament jurídic espanyol, al pretendre que es reconega una sentència de divorci que no contravé les disposicions de l'article 85 i següents del Codi Civil.  
d) La resolució compleix amb tots els requisits d'autenticitat exigits pels tractats internacionals i la legislació espanyola, al gaudir de la preceptiva postil·la.  
Per tot això, procedeix reconéixer la Sentència de divorci dictada pel Jutjat de Pau del Sector Judicial número 76 de Moscou i permetre que la dita resolució produïsca efectes a Espanya per mitjà de la seua inscripció en el Registre Civil.  
Vistos els preceptes legals invocats i la resta de de preceptiva i legal aplicació, procedeix dictar la següent  
  
Part dispositiva  
Es reconeix la validesa a Espanya de la Sentència de divorci dictada pel Jutjat de Pau del Sector Judicial número 76 de Moscou (Rússia) respecte dels cònjuges Elena Samarina i Oleg Alexandrovich Samarin, i s'ha de procedir a la seua inscripció en el Registre Civil del Consolat General d'Espanya a Moscou i en el Registre Civil central.  
  
Notifiqueu aquesta resolució a les parts i al Ministeri Fiscal, feu-los saber que no és ferma i contra aquesta pot interposar-se un recurs d'apel·lació en el termini de vint dies en la forma prevista en els articles 455 i següents de la Llei d'enjudiciament civil.  
Aquesta és la meua interlocutòria, ho dispose, ho mane i firme. La jutgessa, Rosa Barea Moncholí, del Jutjat de Primera Instància número 3 de Torrevieja i el seu partit judicial. En done fe.»  
  
Atés que es desconeix el domicili o la residència actuals d'Oleg Alexandrovich Samarin, en qualitat de demandat, per resolució recaiguda en el procediment de referència i de conformitat amb el que disposen els articles 156.4 i 164 de la Llei 1/2000, d'Enjudiciament Civil, jo, la lletrada de l'Administració de justícia María Amparo Marco Martínez-Arenas, he disposat la publicació d'aquest edicte en Diari Oficial de la Generalitat Valenciana per a portar a efecte la diligència de notificació.  
  
Torrevieja, 6 de juliol de 2017.- La lletrada de l'Administració de justícia: María Amparo Marco Martínez-Arenas.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 8183, del 04-12-2017 (2017/9910)

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento exequatur número 2271/2014.
------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   8183

Fecha DOGV
:   04-12-2017

Sección del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓN DE JUSTICIA

Número del documento
:   2017/9910

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Juzgado de Primera Instancia Número 3 de Torrevieja

Tipo de documento
:   Edicto

Notificación de la sentencia dictada en el procedimiento exequatur número 2271/2014. [2017/9910]  
Procedimiento: exequatur [EXE] 2271/2014.  
Materia estadística: otros contenciosos (procesos de familia).  
Demandante: Elena Samarina.  
Procuradora: Araceli Devesa Partera.  
Demandado: Oleg Alexandrovich Samarin.  
  
En el juicio referenciado se ha dictado auto cuyo texto literal es el siguiente:  
«Auto número 184/2017  
Magistrada jueza que lo dicta: Rosa Barea Moncholí.  
Lugar: Torrevieja (Alicante).  
Fecha: 9 de mayo de 2017.  
  
Antecedentes de hecho  
Primero. En fecha 29 de octubre de 2014, por la representación procesal de Elena Samarina se presentó demanda solicitando el reconocimiento de la sentencia de divorcio dictada por el Juzgado de Paz del Sector Judicial número 76 de Moscú, por la que se declaraba el divorcio entre la señora Samarina y Oleg Alexandrovich Samarin, alegando en su demanda cuantos fundamentos de hecho y de derecho tuvo por convenientes y que se dan por reproducidas.  
Segundo. Admitida a trámite la demanda, se dio traslado de la misma al cónyuge Oleg Alexandrovich Samarin, quien no fue localizado y se procedió a su citación a través de edictos, declarándose en situación de rebeldía procesal.  
Tercero. Conferido traslado al Ministerio Fiscal, por informe de fecha 5 de febrero de 2015 se manifestó su conformidad con el reconocimiento de la resolución dictada por los tribunales rusos, dando por reproducidas las alegaciones contenidas en su escrito.  
  
Fundamentos de derecho  
Primero. Para que una sentencia o resolución dictada por un tribunal extranjero surta efectos en España, es preciso que previamente se someta a un procedimiento legal de reconocimiento de la misma por parte de los tribunales españoles. Dicho procedimiento se denomina exequatur y se regula en los artículos 951 y siguientes de la Ley de enjuiciamiento civil de 1881.  
El procedimiento de exequatur se encuentra regulado en la sección II, De las sentencias dictadas por tribunales extranjeros, del título VIII, De la ejecución de las sentencias, de la Ley de enjuiciamiento civil de 1881 en los artículos 951 a 958. No obstante, si lo que se pretende reconocer y ejecutar es una resolución dictada por un Tribunal de la Unión Europea, nos encontramos con el Reglamento (CE) 44/2001 del Consejo, de 22 de diciembre de 2000, relativo a la competencia judicial, el reconocimiento y la ejecución de resoluciones judiciales en materia civil y mercantil, y el Reglamento (CE) 2201/2003, del Consejo, de 27 de noviembre de 2003, relativo a la competencia, el reconocimiento y la ejecución de resoluciones judiciales en materia matrimonial y de responsabilidad parental, por el que se deroga el Reglamento (CE) 1347/2000.  
Segundo. Según establece la Ley de enjuiciamiento civil de 1881, en los artículos 951 a 954, para que una sentencia extranjera tenga fuerza ejecutoria en España es necesario:  
1. Que así lo dispongan los tratados internacionales.  
2. En el supuesto de que no hubiere tratado internacional, se atenderá al principio de reciprocidad entre ambos países, es decir, si el estado del que emana la sentencia otorga o no valor a las sentencias dictadas en España, así si la sentencia procede de un estado en el que se da cumplimiento a las sentencias dictadas por los tribunales españoles, tendrá fuerza en España, por el contrario si la sentencia procede de un estado en el que no se da cumplimiento no tendrá fuerza en España.  
3. Por último a falta de tratado internacional o principio de reciprocidad aplicable, la sentencia tiene que reunir los siguientes requisitos:  
a) Que haya sido dictada a consecuencia del ejercicio de una acción personal.  
b) Que no haya sido dictada en rebeldía.  
c) Que la obligación para cuyo cumplimiento se haya procedido sea lícita en España.  
d) Que reúna los requisitos necesarios en la nación en la que se haya dictado para ser considerada como auténtica, y los que las leyes españolas requieran para que haga fe en España.  
Tercero. Una vez presentada la solicitud ante el Juzgado de Primera Instancia el juez deberá dar audiencia a la parte contra quien se dirija y al Ministerio Fiscal. Para citar a la otra parte el juzgado librará certificación a la audiencia en cuyo territorio esté domiciliada, y el interesado dispondrá de un plazo de treinta días a partir de la recepción de la comunicación para su comparecencia. Pasado dicho plazo, aunque no haya comparecido la parte contraria el tribunal deberá proseguir con el conocimiento de los autos.  
Tal y como hemos dicho, el juzgado podrá homologar la sentencia dictada en el país extranjero o no homologar la misma, siempre que se cumplan los siguientes presupuestos:  
1. Si existen tratados al respecto con el estado del cual emana la sentencia. De existir se debe atener a éstos. En caso contrario, se aplica el principio de reciprocidad.  
2. Si hay reciprocidad con el país de origen de la sentencia, o sea, si el estado del cual emana la sentencia le otorga valor a las emanadas del estado ante quien se tramita el exequatur.  
3. La compatibilidad de la sentencia con las leyes del país donde se solicita que sea reconocida. Especialmente está referido a:  
Que no contenga nada contrario a la legislación del país donde se tramita.  
Que no se oponga a la jurisdicción del país donde se tramita.  
Que la parte contra quien se invoca la sentencia haya sido notificada conforme a derecho.  
Que la sentencia se encuentre ejecutoriada conforme a la ley del estado de donde se otorgó.  
  
En el procedimiento de exequatur, el tribunal español no controla la ley aplicada al fondo del asunto ni se controla el fondo del asunto, sino que se limita a verificar que la resolución dictada por el tribunal extranjero es acorde al ordenamiento jurídico español para que pueda surtir efectos en nuestro país.  
Cuarto. En el caso de autos, concurren todos los presupuestos necesarios para reconocer la validez de la resolución dictada por el tribunal extranjero:  
a) Existe convenio internacional suscrito con Rusia, el convenio sobre asistencia judicial en materia civil entre el Reino de España y la Unión de Repúblicas Socialistas Soviéticas, firmado en Madrid el 26 de octubre de 1990.  
b) La resolución dictada en Rusia, cuyo reconocimiento se pretende, no fue dictada en rebeldía de ninguno de los intervinientes.  
c) La resolución rusa es acorde con el ordenamiento jurídico español, al pretender que se reconozca una sentencia de divorcio que no contraviene las disposiciones del artículo 85 y siguientes del Código Civil.  
d) La resolución cumple con todos los requisitos de autenticidad exigidos por los tratados internacionales y la legislación española, al gozar de la preceptiva apostilla.  
Por todo ello, procede reconocer la sentencia de divorcio dictada por el Juzgado de Paz del Sector Judicial número 76 de Moscú y permitir que dicha resolución surta efectos en España mediante su inscripción en el Registro Civil.  
Vistos los preceptos legales invocados y demás de preceptiva y legal aplicación, procede dictar la siguiente  
  
Parte dispositiva  
Se reconoce la validez en España de la sentencia de divorcio dictada por el Juzgado de Paz del Sector Judicial número 76 de Moscú (Rusia) respecto de los cónyuges Elena Samarina y Oleg Alexandrovich Samarin, debiendose proceder a su inscripción en el Registro Civil del Consulado General de España en Moscú y en el Registro Civil central.  
  
Notifíquese la presente resolución a las partes y al Ministerio Fiscal, haciéndoles saber que no es firme y frente a ella puede interponerse recurso de apelación en el plazo de veinte días en la forma prevista en los artículos 455 y siguientes Ley de enjuiciamiento civil.  
Así, por este mi auto, lo dispongo, mando y firmo. La jueza, Rosa Barea Moncholí, del Juzgado de Primera Instancia número 3 de Torrevieja y su partido judicial. Doy fe.»  
   
En atención al desconocimiento del actual domicilio o residencia de Oleg Alexandrovich Samarin, en calidad de demandado, por resolución recaída en el procedimiento de referencia y de conformidad con lo dispuesto en los artículos 156.4 y 164 de la Ley 1/2000, de enjuiciamiento civil, yo, la letrada de la Administración de justicia María Amparo Marco Martínez-Arenas, he acordado la publicación del presente edicto en Diari Oficial de la Generalitat Valenciana para llevar a efecto la diligencia de notificación.  
  
Torrevieja, 6 de julio de 2017.- La letrada de la Administración de justicia: María Amparo Marco Martínez-Arenas.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML