Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9200)

Notificació de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000.
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3888

Data del DOGV
:   29-11-2000

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/9200

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Obres Públiques,Urbanisme i Transports

Tipus de document
:   Anunci

Notificació de la Resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000. [2000/M9200]
  
Atés que no s'ha pogut realitzar la notificació a Rolf Eisele i d'acord amb el que estableix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, i en aplicació del que disposa l'article esmentat, es publica el text íntegre de la resolució adoptada pel conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el dia 11 de juliol de 2000.
  
Vistos els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA, la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment i el senyor Rolf Eisele, contra l'acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998, i de conformitat amb els següents,
  
Antecedents de fet
  
1. La Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant, en la sessió realitzada el 8 de juny de 1998, va adoptar el següent acord: «1. Aprovar definitivament el pla especial de la franja litoral del municipi de Benissa. 2. Publicar íntegrament aquest acord d'aprovació juntament amb les normes urbanístiques corresponents en el Butlletí Oficial de la Província d'Alacant, i inserir en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una ressenya d'aquest perquè immediatament entrara en vigor, tot això de conformitat amb el que disposa l'article 59 de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística».
  
Aquest acord va ser publicat en el Butlletí Oficial de la Província de Alacant de 16 de desembre de 1998, i així mateix, l'11 de març de 1999, es va publicar una ressenya de l'acord esmentat en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
2. El 12 d'abril de 1999, el senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; i la senyora Mónica María Kordura Rothweiler van interposar sengles recursos ordinaris i el 18 de setembre de 1998, el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, va interposar un recurs ordinari, i el 18 de maig de 1999, el senyor Rolf Eisele va interposar un recurs ordinari, tots aquest contra l'acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
3. Amb dates 24 de setembre de 1998 i 18 de maig de 1999, es va traslladar a l'Ajuntament de Benissa els indicats recursos ordinaris, perquè en el termini de 15 dies, d'acord amb el que estableix en l'article 112 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, LRJAP-PAC, poguera al·legar tot el que considerara pertinent en defensa dels seus interessos legítims. L'alcalde president de l'Ajuntament de Benissa per mitjà d'informes de 19 d'octubre de 1998 i de 9 de juliol de 1999, s'oposa a l'estimació dels esmentats recursos ordinaris.
  
4. El 17 de novembre de 1998 i 18 de maig de 1999, respectivament, es tramet un escrit a la Direcció Territorial de Medi Ambient i a la Conselleria de Medi Ambient, perquè en el termini de 15 dies, d'acord amb l'article 112 de la Llei 30/1992, pogueren al·legar tot el que consideraren convenient en defensa dels seus interessos legítims.
  
En resposta a aquesta sol·licitud, el dia 25 de gener de 1999, el director general de Costes del Ministeri de Medi Ambient, va trametre un escrit d'al·legacions en què estima que el recurs únicament afecta matèries urbanístiques i no qüestiona la normativa de Costes. La Conselleria de Medi Ambient no s'ha pronunciat fins ara.
  
5. El Servei Territorial d'Urbanisme d'Alacant, el 17 d'abril de 2000, va emetre un informe sobre els esmentats recursos ordinaris.
  
6. El Servei Jurídic de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports el 10 de juliol de 2000, va emetre un informe favorable de la desestimació d'aquests recursos ordinaris.
  
Fonaments de dret
  
1. El recurs interposat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, encara que va ser formulat el 18 de setembre de 1998, se li va notificar l'acord esmentat per mitjà de l'ajuntament el 19 d'agost de 1998, i en la notificació s'indicava expressament que podia interposar-se un recurs ordinari en el termini d'un mes de conformitat amb l'article del 114 al 116 de la Llei 30/1992, i això en relació amb els principis generals del dret relatius al respecte de la confiança legítima, la bona fe i la prohibició d'anar en contra dels propis actes, ens porta a admetre l'esmentat recurs encara que s'haja interposat abans de l'entrada en vigor de l'acord impugnat.
  
Els recursos ordinaris formulats per l'entitat Cala Baladrar, SA, i la senyora Mónica Mª Kordura Rothweiler, i atés que l'últim dia (l'11 d'abril de 1999) va ser inhàbil en aplicació de l'article 48.3 de la Llei 30/1992, el termini es considerarà prorrogat al primer dia hàbil següent i en conseqüència cal admetre els esmentats recursos ordinaris que es van interposar el 12 d'abril de 1999.
  
En relació amb el recurs formulat pel senyor Rolf Eisele, convé manifestar que el termini establit per a interposar el recurs ordinari està fixat en l'article 114.2 de la Llei 30/1992, en relació amb l'article 48.2 de l'esmentada Llei 30/1992, i és un mes comptador des de la publicació i en conseqüència atés que l'última publicació va ser l'11 de març de 1999, el termini concloïa el 12 d'abril de 1999 (ja que el dia 11 d'abril va ser inhàbil), i en aquest cas resulta patent la seua extemporaneïtat perquè la seua interposició el dia 18 de maig de 1999 va excedir del termini legalment establit. I cal declarar-ne la inadmissibilitat per haver esdevingut ferm i consentit l'acord objecte de recurs, sense que es calga formular altres consideracions sobre el fons de les qüestions plantejades pel recurrent, ja que està prohibida l'anul·lació d'un acte ferm per via de resolució d'un recurs extemporani (STS 11 de març de 1967, 12 de maig de 1969, 19 d'abril de 1983, 9 de març de 1987, 3 d'octubre de 1990, 15 de juny de 1993, 18 de gener de 1996, 13 d'octubre de 1997 i 30 d'abril de 1998, entre altres). De manera que no cal més resolució que declarar que concorre, per extemporaneïtat, causa d'inadmissió d'aquest recurs ordinari.
  
Aquests recursos ordinaris tenen una íntima connexió i identitat substancial entre si, per la qual cosa és procedent l'acumulació, de conformitat amb el que estableix l'article 73 de la Llei 30/1992 de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
2. En els recursos ordinaris de la senyora Mónica Mª Kordura i l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA, s'al·lega, en síntesi, el següent:
  
1) Incompetència del regidor delegat d'Urbanisme que sotmet a informació pública l'esmentat pla especial quan la competència és del ple de l'ajuntament i, en conseqüència, l'esmentat acte és nul de ple dret.
  
2) Alteració de la qualificació dels terrenys que passen de sòl urbà residencial, pel Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa, a sòl dotacional per mitjà de l'esmentat pla especial.
  
3) I la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial manca de justificació i és contrària a les determinacions del Pla General d'Ordenació Urbana de Benissa.
  
Respecte a la incompetència indica en el punt primer, incorrent en un supòsit de nul·litat de ple dret, hem de manifestar que perquè hi ha la nul·litat absoluta, la incompetència ha de ser manifesta i com ha indicat la jurisprudència del Tribunal Suprem, entre altres, sentències de 30 d'octubre i 10 de novembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «És incompatible com ha establit la jurisprudència, l'exigència que siga manifesta la incompetència, amb qualsevol interpretació jurídica o exigència d'esforç dialèctic, com correspon a la semàntica de l'adverbi utilitzat en el precepte». L'esmentat requisit legal no concorre en aquest supòsit.
  
D'altra banda, l'Ajuntament de Benissa en l'informe de 9 de juny de 1999, indica que després de la modificació introduïda per la Llei 11/1999, de 21 d'abril, de la Llei 7/1985, de 2 d'abril, Reguladora de les Bases de Règim Local, manté només la competència del ple per a aprovacions inicials assimilables al sotmetiment a informació pública només per al planejament general i és, al contrari, competència de l'alcaldia i delegable ordenar la publicació d'acords adoptats pel ple. A més, s'esmenta la Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Madrid de 25 d'octubre de 1996, que diu: «El Tribunal Suprem ha declarat la inutilitat d'una retroacció de les actuacions per a procedir en forma, quan amb l'esmena de defecte només s'aconseguiria donar ocasió d'al·legar als qui ja ho havien fet i que possiblement es tornaria a refusar el que, al·legat precedentment, no va ser pres en consideració».
  
En definitiva, en aquest supòsit no estem davant una nul·litat de ple dret pels motius expressats anteriorment, sinó en un cas d'anul·labilitat i, per tant, que pot ser esmenat i atés que ha sigut convalidat l'acte esmentat per mitjà de l'acord de 17 de febrer de 1997, del ple de l'Ajuntament de Benissa, cal desestimar l'esmentada al·legació.
  
En relació amb l'alteració de la qualificació jurídica dels terrenys que passa de sòl urbà residencial a dotacional públic (equipaments), hem d'assenyalar que, en primer lloc, s'ha mantingut la classificació de sòl urbà (excepte en unes xicotetes porcions que han passat a sòl no urbanitzable d'especial protecció) que establia el PGOU vigent, segons disposa l'article 7 del pla especial de la franja litoral de Benissa.
  
En segon lloc, el pla mai és un instrument estàtic, tancat en si mateix, sinó ben al contrari susceptible d'obertura dinàmica al canvi, en la mesura que pot ser objecte de modificació o revisió. Alteracions aquestes que se subsumeixen dins del que s'ha anat determinant ius variandi, que és una cosa inherent a la potestat de planificació. El fonament es troba en la necessitat d'adaptar les previsions urbanístiques a les canviants exigències de la realitat, adaptant les respostes als nous requeriments que demana l'espai físic urbà. Així ho ha declarat reiteradament la jurisprudència del Tribunal Suprem en les sentències la cita de la qual és ociosa, però entre les quals podia esmentar-se les següents, Sentència de 24 de setembre de 1989, 24 de febrer de 1984, 6 de febrer i 3 d'abril de 1990, 8 de maig de 1992, 15 d'abril de 1992, de 25 de maig de 1996, de 17 de juny de 1997, de 20 d'octubre de 1997 i de 19 de febrer de 1998.
  
Aquesta mateixa jurisprudència s'ha preocupat de fixar els principis operatius a través dels quals s'actualitza aquella potestat, un d'aquests, no és sinó el de l'interés general, en el qual constitucionalment s'ancora tot el quefer de l'administració pública, «atés que serveix amb objectivitat els interessos generals» (art. 105 de la Constitució Espanyola). D'ací la justificació del sacrifici que moltes vegades s'oposa no únicament a simples expectatives, sinó a titularitats dominicals; d'ací, l'objectivació dels poders dominicals i la modulació del seu exercici. Els plans diu el Tribunal Suprem en sentència de 19 de febrer de 1987, «no es tracen en funció dels propietaris del sòl, sinó dels ciutadans i de les necessitats col·lectives». Corol·lari d'aquest principi és el que algun sector de la doctrina ha anomenat «proequipament«, d'acord amb el qual qualsevol contingut dels nous plans que atenga o pretenga cobrir dèficits, establint noves dotacions urbanístiques, (vials, zones verdes, centres docents), gaudeix de forta presumpció de legalitat, (així sentències de 30 de juny de 1980 i 21 de febrer de 1984). D'aquesta manera, davant una determinació d'aquest tipus, el manteniment de la qualificació, encara que no esdevé irresistible, justifica suficientment la reforma.
  
Finalment, respecte a la qüestió que no es justifica la inclusió dels terrenys en l'àmbit del pla especial i no s'ajusta a les determinacions del PGOU de Benissa, cal argumentar el següent:
  
a) Els objectius del pla especial es detallen en la memòria justificativa d'aquest i són els següents:
  
- Creació d'àrees dotacionals públiques i zones verdes en l'àmbit de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuacions per a la millora de l'accessibilitat i ús públic d'aquestes àrees.
  
- Reservar sòl per a la connexió de totes les dotacions pel front costaner.
  
- Protecció de les microreserves botàniques.
  
- Adaptar el planejament de la zona costanera a la legislació vigent: Llei de Costes, Llei d'Aigües i Llei de la Generalitat Valenciana sobre el sòl no urbanitzable.
  
b) La Direcció General de Costes del Ministeri de Medi Ambient en l'informe de 14 de gener de 1999, mostra la seua conformitat amb els criteris de classificació fets per l'autoritat urbanística, atés que a l'administració de l'estat li correspon la gestió, tutela, policia i vigilància del domini públic marítim terrestre i atés que destina aquests sòls a zona verda i sender litoral, l'esmentat domini públic marítim terrestre queda més protegit que amb qualssevol altres usos en aquestes zones.
  
c) La possibilitat de modificar el pla general per mitjà d'un pla especial està expressament establida en l'article 12.E de la Llei 6/1994, de 15 de novembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de l'Activitat Urbanística (d'ara endavant LRAU), que estableix: «Plans especials, que ?en desplegament, complement o, fins i tot, modificació del planejament general i parcial- compleixen qualsevol de les següents comeses: crear o ampliar reserves de sòl dotacional; definir i protegir les infraestructures o vies de comunicació, el paisatge o el medi natural; adoptar mesures per a la millor conservació dels immobles d'interés cultural o arquitectònic; concretar el funcionament de les xarxes d'infraestructures; i vincular àrees o parcel·les, urbanes o urbanitzables, a la construcció o rehabilitació d'habitatges subjectes a algun règim de protecció pública quan el pla general s'haguera limitat a preveure la seua destinació residencial». I així mateix, aquesta possibilitat està establida en l'article 24 de la LRAU i actualment també l'article 86.1 del Decret 201/1998, de 15 de desembre, del Govern Valencià, pel que s'aprova el Reglament de Planejament de la Comunitat Valenciana (d'ara endavant RPCV).
  
Finalment, l'entitat mercantil Cala Baladrar, SA al·lega que té concedida llicència d'obres en els esmentats terrenys. A aquest respecte, l'Ajuntament de Benissa en l'informe de 9 de juny de 1999, manifesta que l'esmentada llicència d'obres van ser caducades per mitjà d'acords de la Comissió de Govern d'1 de març de 1994 i 25 d'octubre de 1994, i aquestes resolucions administratives per ser consentides i no objecte de recurs esdevenen fermes.
  
3. El recurs formulat pel senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, es fonamenta, en síntesi, en els mateixos arguments exposats en els anteriors recursos, per la qual cosa a fi d'evitar reiteracions i per a la concisió de la present resolució, ens remetem al que s'ha exposat anteriorment, i a més al·lega la falta de l'avaluació o estimació ambiental i la inviabilitat tècnica i econòmica del pla especial.
  
Davant de les esmentades al·legacions, fem les consideracions següents:
  
a) La Conselleria de Medi Ambient en l'informe de 15 d'octubre de 1996 considera innecessari que se sotmeta l'esmentat pla especial al tràmit d'estimació d'impacte ambiental.
  
Els articles 28.1.d) i 43.2 de la LRAU exigeixen la declaració d'impacte ambiental si es reclassifica sòl no urbanitzable, circumstància que no concorre en aquest supòsit, ja que el pla especial no modifica les classificacions de sòl del PGOU de Benissa, excepte en allò que exigeix la Llei de Costes, Llei d'Aigües i la Llei de la Generalitat Valenciana sobre el sòl no urbanitzable, que únicament impliquen la conversió d'algunes porcions de sòl urbà i urbanitzable en sòl no urbanitzable d'especial protecció.
  
D'altra banda, convé manifestar que consta en la documentació del pla especial un estudi d'entorn natural.
  
b) En la documentació del pla especial, no consta un «estudi economicofinancer», ja que manca de trascendència la seua redacció en un pla especial de les característiques com les del que ens ocupa (la finalitat primordial del qual és protegir el paisatge i el medi ambient). A més a més, la LRAU ha suprimit l'exigència d'aquest estudi econòmic en la documentació dels plans, i es manté únicament en els plans generals, segons estableix l'article 27.1.B) de la LRAU: «Els plans generals que afecten grans poblacions, segons reglamentàriament es definesquen hauran d'analitzar, en la memòria, el trànsit, la mobilitat i el transport, així com avaluar críticament les possibles implicacions econòmiques i financeres del pla». Aquests requisits no concorren aquest supòsit, i actualment l'article 91 del RPCV, tampoc exigeix l'esmentat «estudi economicofinancer» en relació amb els plans especials.
  
Tot el que s'ha exposat ens porta a desestimar aquests recursos ordinaris, excepte el recurs interposat pel senyor Rolf Eisele que cal no admetre per extemporani.
  
4. El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports és competent per a la resolució dels recursos ordinaris interposats d'acord amb el que estableix l'article 114 i concordants de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú i l'article 14.2 del Decret 77/1996, de 16 d'abril, del Consell pel qual s'aprova el Reglament dels Òrgans Urbanístics de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos els preceptes legals esmentats i la resta de general i pertinent aplicació, resolc:
  
Primer
  
Desestimar els recursos ordinaris interposats pel senyor Salvador M. Ferrando Pérez que actua en nom i representació de la mercantil Cala Baladrar, SA; la senyora Mónica María Kordura Rothweiler; el senyor Luis Delgado de Molina Hernández, en nom i representació de l'entitat Patmore Establishment, contra l'Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998, pel qual es va aprovar definitivament el pla especial de la franja litoral del municipi de Benissa.
  
Segon
  
No admetre per extemporani el recurs ordinari interposat pel senyor Rolf Eisele, contra l'esmentat Acord de la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant de 8 de juny de 1998.
  
Contra aquesta resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar un recurs contenciós administratiu, davant de la sala contenciosa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el termini de dos mesos, comptadors des de l'endemà de la notificació o publicació d'aquesta, de conformitat amb el que estableix en els articles 10 i 46 de la Llei Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa, de 13 de juliol de 1998. Tot això, sense perjudici que es puga interposar qualsevol altre recurs que es considere oportú.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3888, del 29-11-2000 (2000/9200)

Notificación de la Resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 11 de julio de 2000.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3888

Fecha DOGV
:   29-11-2000

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2000/9200

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Obras Públicas,Urbanismo y Transportes

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación de la Resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 11 de julio de 2000. [2000/M9200]
  
Al no haberse podido practicar la notificación a Rolf Eisele y conforme dispone el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, y en aplicación de lo dispuesto en dicho artículo, se publica texto íntegro de la Resolución adoptada por el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en fecha 11 de julio de 2000.
  
Vistos los recursos ordinarios interpuestos por don Salvador M. Ferrando Pérez actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA; doña Mónica María Kordura Rothweiler; don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment y don Rolf Eisele, contra el acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998, y de conformidad con los siguientes,
  
Antecedentes de hecho
  
1. La Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante, en sesión celebrada el 8 de junio de 1998, adoptó el siguiente acuerdo: «1. Aprobar definitivamente el plan especial de la franja litoral del municipio de Benissa. 2. Publicar íntegramente el presente acuerdo aprobatorio junto con las normas urbanísticas correspondientes en el Boletín Oficial de la Provincia de Alicante, insertando en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana una reseña del mismo a efectos de su inmediata entrada en vigor, todo ello de conformidad con lo dispuesto en el artículo 59 de la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de la Actividad Urbanística.»
  
Dicho acuerdo fue publicado en el Boletín Oficial de la Provincia de Alicante de fecha 16 de diciembre de 1998, y asimismo, en fecha 11 de marzo de 1999, se procedió a la publicación de la reseña del citado acuerdo en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
  
2. En fecha 12 de abril de 1999, don Salvador M. Ferrando Pérez actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA; doña Mónica María Kordura Rothweiler, interponen sendos recursos ordinarios y en fecha 18 de septiembre de 1998, don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la Entidad Patmore Establishment, interpone recurso ordinario y en fecha 18 de mayo de 1999, don Rolf Eisele, interpone recurso ordinario, todos ellos contra el acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998.
  
3. Con fechas 24 de septiembre de 1998 y 18 de mayo de 1999, se da traslado al Ayuntamiento de Benissa de los indicados recursos ordinarios, para que en el plazo de 15 días, conforme a lo previsto en el artículo 112 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, pudiera alegar cuanto estimase pertinente en defensa de sus intereses legítimos. El alcalde presidente del Ayuntamiento de Benissa, mediante informes de fechas 19 de octubre de 1998 y de 9 de julio de 1999, se opone a la estimación de los referidos recursos ordinarios.
  
4. En fecha 17 de noviembre de 1998 y 18 de mayo de 1999, respectivamente se remite escrito a la Dirección Territorial de Medio Ambiente y a la Conselleria de Medio Ambiente, para que en el plazo de 15 días, conforme al artículo 112 de la Ley 30/1992, pudieran alegar cuanto estimasen conveniente en defensa de sus intereses legítimos.
  
En contestación a dicha solicitud, el día 25 de enero de 1999, el director general de Costas del Ministerio de Medio Ambiente, remite escrito de alegaciones, estimando que el recurso únicamente afecta a materias urbanísticas, no cuestionándose la normativa de Costas. La Conselleria de Medio Ambiente no se ha pronunciado hasta la fecha.
  
5. El Servicio Territorial de Urbanismo de Alicante en fecha 17 de abril de 2000, emitió informe sobre los referidos recursos ordinarios.
  
6. El Servicio Jurídico de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes en fecha 10 de julio de 2000, emitió un informe favorable de la desestimación de los presentes recursos ordinarios.
  
Fundamentos de derecho
  
1. El recurso interpuesto por don Luis Delgado de Molina Hernández, aunque fue formulado el 18 de septiembre de 1998, se le notificó el referido acuerdo vía ayuntamiento el 19 de agosto de 1998, y en la notificación se señalaba expresamente que podía interponerse recurso ordinario en el plazo de un mes de conformidad con el artículo 114 a 116 de la Ley 30/1992, y ello en relación con los principios generales del derecho relativos al respeto de la confianza legítima, la buena fe y la prohibición de ir en contra de los propios actos, nos lleva a admitir el referido recurso aunque se haya interpuesto con anterioridad a la entrada en vigor del acuerdo impugnado.
  
Los recursos ordinarios formulados por la entidad Cala Baladrar, SA, y doña Monica Mª Kordura Rothweiler, y dado que el último día (el 11 de abril de 1999) fue inhábil en aplicación del artículo 48.3 de la Ley 30/1992, el plazo se entenderá prorrogado al primer día hábil siguiente y en consecuencia procede admitir los referidos recursos ordinarios que se interpusieron el 12 de abril de 1999.
  
En relación con el recurso formulado por don Rolf Eisele, conviene manifestar que el plazo establecido para interponer el recurso ordinario viene fijado en el artículo 114.2 de la Ley 30/1992, en relación con el artículo 48.2 de la referida Ley 30/1992, siendo de un mes a contar desde la publicación y en consecuencia siendo la última publicación 11 de marzo de 1999, el plazo concluía el 12 de abril de 1999 (ya que el día 11 de abril fue inhábil), y en el presente caso resulta patente su extemporaneidad porque su interposición el día 18 de mayo de 1999, excedió del plazo legalmente establecido. Y fuerza a declarar su inadmisibilidad por haber devenido firme y consentido el acuerdo recurrido, sin que quepa formular otras consideraciones sobre el fondo de las cuestiones planteadas por el recurrente, al estar prohibida la anulación de un acto firme por vía de resolución de un recurso extemporáneo (STS 11 de marzo de 1967, 12 de mayo de 1969, 19 de abril de 1983, 9 de marzo de 1987, 3 de octubre de 1990, 15 de junio de 1993, 18 de enero de 1996, 13 de octubre de 1997 y 30 de abril de 1998, entre otras). De modo que no cabe más resolución que declarar que concurre, por extemporaneidad, causa de inadmisión del presente recurso ordinario.
  
Los presentes recursos ordinarios tienen una íntima conexión e identidad sustancial entre sí, por lo que procede su acumulación, de conformidad con lo establecido en el artículo 73 de la Ley 30/1992 de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
2. En los recursos ordinarios de doña Mónica Mª Kordura y la entidad mercantil Cala Baladrar, SA, se alega, en síntesis, lo siguiente:
  
1) Incompetencia del concejal delegado de Urbanismo, que somete a información pública el citado plan especial cuando la competencia es del ayuntamiento pleno y en consecuencia el referido acto es nulo de pleno derecho.
  
2) Alteración de la calificación de los terrenos que pasan de suelo urbano residencial, por el Plan General de Ordenación Urbana de Benissa, a suelo dotacional mediante el referido plan especial.
  
3) Y la inclusión de los terrenos en el ámbito del plan especial carece de justificación y es contraria a las determinaciones del Plan General de Ordenación Urbana de Benissa.
  
Respecto a la incompetencia señala en el punto primero, incurriendo en un supuesto de nulidad de pleno derecho, hemos de manifestar que para que opere la nulidad absoluta, la incompetencia ha de ser manifiesta y como ha señalado la jurisprudencia del Tribunal Supremo, entre otras, sentencias de 30 de octubre y 10 de noviembre de 1992 (RJ 8263, 8664): «Es incompatible como ha establecido la jurisprudencia, la exigencia de que sea manifiesta la incompetencia, con cualquier interpretación jurídica o exigencia de esfuerzo dialéctico, como corresponde a la semántica del adverbio empleado en el precepto». El citado requisito legal no concurren en el presente supuesto.
  
Por otra parte el Ayuntamiento de Benissa en su informe de 9 de junio de 1999, señala que tras la modificación introducida por la Ley 11/1999, de 21 de abril, de la Ley 7/1985, de 2 de abril, Reguladora de las Bases de Régimen Local, mantiene sólo la competencia del pleno para aprobaciones iniciales asimilables al sometimiento a información pública sólo para el planeamiento general, siendo por el contrario competencia de la alcaldía y delegable, el ordenar la publicación de acuerdos adoptados por el pleno. Además, se cita la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Madrid de 25 de octubre de 1996, que dice: «El Tribunal Supremo ha declarado la inutilidad de una retroacción de lo actuado para proceder en forma, cuando con la subsanación de defecto sólo se conseguiría dar ocasión de alegar a quienes ya lo habían hecho y que posiblemente se volvería a rechazar lo que, alegado precedentemente, no fue tomado en consideración».
  
En definitiva, en el presente supuesto no estamos ante una nulidad de pleno derecho por los motivos expresados anteriormente, sino en un caso de anulabilidad y por lo tanto subsanable y habiendo sido convalidado el referido acto mediante acuerdo de 17 de febrero de 1997, del ayuntamiento en pleno de Benissa, procede desestimar la referida alegación.
  
Con relación a la alteración de la calificación jurídica de los terrenos que pasa de suelo urbano residencial a dotacional público (equipamientos), hemos de señalar que, en primer lugar, se ha mantenido la clasificación de suelo urbano (excepto en unas pequeñas porciones que han pasado a suelo no urbanizable de especial protección) que establecía el PGOU vigente, según dispone el artículo 7 del plan especial de la franja litoral de Benissa.
  
En segundo lugar, el plan nunca es un instrumento estático, encerrado en sí mismo, sino muy al contrario susceptible de apertura dinámica al cambio, en la medida en que puede ser objeto de modificación o revisión. Alteraciones estas que se subsumen dentro de lo que se ha venido terminando ius variandi, que es algo inherente a la potestad de planificación. Su fundamento se encuentra en la necesidad de adaptar las previsiones urbanísticas a las cambiantes exigencias de la realidad, modulando las respuestas a los nuevos requerimientos que demanda el espacio físico urbano. Así lo ha declarado reiteradamente la jurisprudencia del Tribunal Supremo en sentencias cuya cita es ociosa, pero entre las que podía mencionarse las siguientes, sentencia de 24 de septiembre de 1989, 24 de febrero de 1984, 6 de febrero y 3 de abril de 1990, 8 de mayo de 1992, 15 de abril de 1992, de 25 de mayo de 1996, de 17 de junio de 1997, de 20 de octubre de 1997 y de 19 de febrero de 1998.
  
Esta misma jurisprudencia se ha preocupado de fijar los principios operativos a través de los cuales se actualiza aquella potestad, uno de ellos, no es sino el del interés general, en el que constitucionalmente se ancla todo el quehacer de la administración pública, «al servir con objetividad los intereses generales» (art. 105 de la Constitución Española). De aquí la justificación del sacrificio que muchas veces se pone no sólo a simples expectativas, sino a titularidades dominicales; de aquí, la objetivación de los poderes dominicales y la modulación de su ejercicio. Los planes dice el Tribunal Supremo en sentencia de 19 de febrero de 1987, «no se trazan en función de los propietarios del suelo, sino de los ciudadanos y de las necesidades colectivas». Corolario de aquel principio resulta el que, algún sector de la doctrina ha denominado «pro-equipamiento», conforme al cual todo aquel contenido de los nuevos planes que atienda o pretenda cubrir déficits, estableciendo nuevas dotaciones urbanísticas, (viales, zonas verdes, centros docentes), goza de fuerte presunción de legalidad, (así sentencias de 30 de junio de 1980 y 21 de febrero de 1984). De esta manera, ante una determinación de este tipo, el mantenimiento de la calificación, aunque no deviene irresistible, justifica suficientemente la reforma.
  
Por último, respecto a la cuestión de que no se justifica la inclusión de los terrenos en el ámbito del plan especial y no se ajusta a las determinaciones del PGOU de Benissa, cabe argumentar lo siguiente:
  
a) Los objetivos del plan especial se detallan en la memoria justificativa del mismo y son los siguientes:
  
- Creación de áreas dotacionales públicas y zonas verdes en el ámbito de la franja litoral de Benissa.
  
- Actuaciones para la mejora de la accesibilidad y uso público de dichas áreas.
  
- Reservar suelo para la conexión de todas las dotaciones por el frente costero.
  
- Protección de las microreservas botánicas.
  
- Adaptar el planeamiento de la zona costera a la legislación vigente: Ley de Costas, Ley de Aguas y Ley de la Generalitat Valenciana sobre el suelo no urbanizable.
  
b) La Dirección General de Costas del Ministerio de Medio Ambiente en su informe de 14 de enero de 1999, muestra su conformidad con los criterios de clasificación hechos por la autoridad urbanística, habida cuenta que a la administración del estado le corresponde la gestión, tutela, policía y vigilancia del dominio público marítimo terrestre y, al destinar esos suelos a zona verde y sendero litoral, el citado dominio público marítimo-terrestre queda más protegido que con cualesquiera otros usos en estas zonas.
  
c) La posibilidad de modificar el plan general mediante un plan especial está expresamente prevista en el artículo 12.E de la Ley 6/1994, de 15 de noviembre, de la Generalitat Valenciana, Reguladora de la Actividad Urbanística (en adelante LRAU), que establece: «Planes especiales, que ?en desarrollo, complemento o, incluso, modificación del planeamiento general y parcial- cumplen cualquiera de los siguientes cometidos: crear o ampliar reservas de suelo dotacional; definir y proteger las infraestructuras o vías de comunicación, el paisaje o el medio natural; adoptar medidas para la mejor conservación de los inmuebles de interés cultural o arquitectónico; concretar el funcionamiento de las redes de infraestructuras; y vincular áreas o parcelas, urbanas o urbanizables, a la construcción o rehabilitación de viviendas sujetas a algún régimen de protección pública cuando el plan general se hubiera limitado a prever su destino residencial». Y asimismo, dicha posibilidad está prevista en el artículo 24 de la LRAU y actualmente también el artículo 86.1 de Decreto 201/1998, de 15 de diciembre, del Gobierno Valenciano, por el que se aprueba el Reglamento de Planeamiento de la Comunidad Valenciana (en adelante RPCV).
  
Finalmente, la entidad mercantil Cala Baladrar, SA alega que tiene concedida licencia de obras en los referidos terrenos. A este respecto, el Ayuntamiento de Benissa en su informe de 9 de junio de 1999, manifiesta que la referida licencia de obras fueron caducadas mediante acuerdos de la Comisión de Gobierno de 1 de marzo de 1994 y 25 de octubre de 1994, y dichas resoluciones administrativas por ser consentidas y no recurridas devienen firmes.
  
3. El recurso formulado por don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, se fundamenta, en síntesis, en los mismos argumentos expuestos en los anteriores recursos, por lo que a fin de evitar reiteraciones y en aras a la concisión de la presente resolución, no remitimos a lo expuesto anteriormente, y además alega la falta de la evaluación o estimación ambiental y la inviabilidad técnica y económica del plan especial.
  
Ante las citadas alegaciones, hacemos las consideraciones siguientes:
  
a) La Conselleria de Medio Ambiente en su informe de 15 de octubre de 1996 considera innecesario que se someta el referido plan especial al trámite de estimación de impacto ambiental.
  
Los artículos 28.1.d) y 43.2 de la LRAU exigen la declaración de impacto ambiental si se reclasifica suelo no urbanizable, circunstancia que no concurre en el presente supuesto, por cuanto el plan especial no modifica las clasificaciones de suelo del PGOU de Benissa, excepto en lo exigido por la Ley de Costas, Ley de Aguas y la Ley de la Generalitat Valenciana sobre el suelo no urbanizable, que únicamente implican la conversión de algunas porciones de suelo urbano y urbanizable en suelo no urbanizable de especial protección.
  
Por otra parte, conviene manifestar que consta en la documentación del plan especial un estudio de entorno natural.
  
b) En la documentación del plan especial, no consta un «estudio económico-financiero», puesto que carece de trascendencia su redacción en un plan especial de las características como las del que nos ocupa (cuya finalidad primordial es proteger el paisaje y el medio ambiente). A mayor abundamiento, la LRAU ha suprimido la exigencia de dicho estudio económico en la documentación de los planes, manteniendo únicamente en los planes generales, según establece el artículo 27.1.B) de la LRAU: «Los planes generales que afecten a grandes poblaciones, según reglamentariamente se definan, deberán analizar, en su memoria, el tráfico, la movilidad y el transporte, así como evaluar críticamente las posibles implicaciones económicas y financieras del plan». Dichos requisitos no concurren en el presente supuesto, y actualmente el artículo 91 del RPCV, tampoco exige el mencionado «estudio económico-financiero» con relación a los planes especiales.
  
Todo lo expuesto nos lleva a desestimar los presentes recursos ordinarios, excepto el recurso interpuesto por don Rolf Eisele que procede inadmitir por extemporáneo.
  
4. El conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes es competente para la resolución de los recursos ordinarios interpuestos conforme a lo establecido en el artículo 114 y concordantes de la Ley 30/1992, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y Procedimiento Administrativo Común y el artículo 14.2 del Decreto 77/1996, de 16 de abril, del Consell por el que se aprueba el Reglamento de Organos Urbanísticos de la Generalitat Valenciana.
  
Vistos los preceptos legales citados y demás de general y pertinente aplicación, resuelvo:
  
Primero
  
Desestimar los recursos ordinarios interpuestos por don Salvador M. Ferrando Pérez actuando en nombre y representación de la mercantil Cala Baladrar, SA; doña Mónica María Kordura Rothweiler; don Luis Delgado de Molina Hernández, en nombre y representación de la entidad Patmore Establishment, contra el Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de fecha 8 de junio de 1998, por que se aprobó definitivamente el plan especial de la franja litoral del municipio de Benissa.
  
Segundo
  
Inadmitir por extemporáneo el recurso ordinario interpuesto por don Rolf Eisele, contra el referido Acuerdo de la Comisión Territorial de Urbanismo de Alicante de 8 de junio de 1998.
  
Contra la presente resolución, que pone fin a la vía administrativa, se podrá interponer recurso contencioso administrativo, ante la sala de lo contencioso del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana en el plazo de dos meses, contados desde el día siguiente a la notificación o publicación de la misma, de conformidad con lo previsto en los artículos 10 y 46 de la Ley Reguladora de la Jurisdicción Contencioso Administrativa, de 13 de julio de 1998. Todo ello, sin perjuicio de que se pueda ejercitar cualquier otro recurso que se estime oportuno.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML