Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 8289, del 08-05-2018 (2018/4396)

RESOLUCIÓ de 2 de maig de 2018, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Danses de Guadassuar.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8289

Data del DOGV
:   08-05-2018

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2018/4396

CVE


Data del document
:   02-05-2018

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 2 de maig de 2018, de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per la qual s'incoa expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Danses de Guadassuar. [2018/4396]  
L'article 12 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos del poble valencià i el respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i el seu patrimoni històric.  
  
Per la seua banda, la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, estableix en el seu article 45 que seran declarats béns immaterials d'interés cultural les activitats, creacions, coneixements, pràctiques, usos i tècniques que constitueixen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i els de maneres de vida tradicionals dels valencians, així com les tradicions en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci, i en especial aquelles que han estat objecte de transmissió oral, i les que mantenen i potencien l'ús del valencià.  
Vist l'informe tècnic favorable a la incoació de l'expedient de declaració de bé d'interès cultural immaterial, iniciat a instància de l'Associació Amics de les Danses de Guadassuar, emés pel Servei de Patrimoni Cultural, i l'informe favorable emés per la Comissió tècnica per a l'estudi i inventari del patrimoni immaterial.  
Atés el que disposa l'article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport ha resolt:  
  
  
Primer. Objecte  
Incoar expedient per a declarar bé d'interés cultural immaterial les Danses de Guadassuar.  
  
Segon. Descripció del bé i valors  
De conformitat amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es fan constar a l'annex de la present resolució la descripció del bé i els seus valors.  
  
Tercer. Mesures de protecció i salvaguarda  
La protecció de les Danses de Guadassuar com a patrimoni cultural immaterial es concretarà en les següents mesures:  
a) Realitzar tasques d'identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.  
b) Incorporar els testimonis disponibles a suports materials que en garantisquen la protecció i preservació.  
c) Vetlar pel normal desenvolupament i la pervivència d'aquesta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.  
Qualsevol canvi que excedisca el normal desenvolupament dels elements que formen aquesta manifestació cultural s'ha de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural per a, si escau, la seua autorització administrativa i consegüent modificació de la present declaració.  
Les accions de salvaguarda que es projecten hauran de tindre en compte, de manera molt especial, els riscos de desvirtuació que podrien derivar-se del turisme massiu, així com la necessitat de valorar i protegir adequadament els oficis tradicionals associats a aquesta manifestació.  
  
La gestió del bé l'ostentarà l'Associació Amics de les Danses de Guadassuar i l'Ajuntament de Guadassuar, que seran els que decidisquen sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenvolupament de la citada manifestació cultural.  
  
Quart  
En compliment del que preceptua l'article 27.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, notificar la present resolució als interessats, així com comunicar-la al Registre General de Béns d'Interés Cultural per a la seua anotació preventiva.  
  
Cinqué  
Publicar la present resolució amb el seu annex en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 2 de maig de 2018. El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport: Vicent Marzà Ibáñez.  
  
  
ANNEX  
  
1. Exposició de motius  
Les Danses de Guadassuar són una manifestació festiva que s'emmarca dins de les danses de carrer característiques de moltes comarques valencianes. Una sèrie de trets particulars i rellevants fan que siguen diferents a altres danses semblants.  
1.1. Mai han deixat de celebrar-se, han conservat el fil, la continuïtat, adaptant-se en el temps a necessitats, modes, costums, etc. No són objecte de museu, són un fet viu, una celebració vigent que ha perdurat any rere any.  
1.2. Són de participació oberta a tot el que ho desitja. No correspon a un grup de persones més o menys especialitzades que es preparen, que assagen per a ballar-les en un determinat moment. Qualsevol habitant de Guadassuar pot decidir, fins al moment de l'inici, participar, incorporant-se a les files sense més en el moment de començar.  
1.3. La vestimenta usada no és més que una adaptació als temps. No es balla amb vestits folklòrics, sinó amb el primer que es troba. No es concep com unes carnestoltes en què les persones es disfressen, sinó com una vestimenta que es posen per a ballar.  
1.4. Conserva una música pròpia interpretada per instruments de banda a l'uníson amb el sol acompanyament del ritme de la caixa.  
1.5. Consta d'un ritual fix i invariable format pel Passacarrer, l'Eixida, el Cap de Dansa, la Dansà i el Danseret. El ritual marca totes les fases de la festa i és respectat.  
1.6. No s'han fossilitzat. La seua vigència comporta la participació multitudinària i involucra la major part del poble de Guadassuar al llarg de sis dies en què se celebren, bé ballant un o diversos dies, com a músic, com a fester o festera, com a veí del carrer on se celebren, o simplement participant com a públic. En ser una festa intergeneracional i sentida com a pròpia conté un alt caràcter sociabilitzador.  
  
1.7. Es balla el pas pla, acompanyat pel toc de les castanyoles seguint el ritme que marca la caixa i les diverses melodies de les sis estrofes o cobles de la dansa.  
1.8. Per la reintroducció i recuperació en molts pobles, alguns d'ells veïns, de dansaes fa que les Danses de Guadassuar passen a formar part del conjunt, quan en realitat són diferents i són, sobretot, referència.  
  
  
2. Dades sobre el bé objecte de la declaració  
2.1. Denominació: les Danses de Guadassuar  
2.2. Localitat: Guadassuar (València)  
2.3. Data de realització: última setmana completa del mes d'agost, de dilluns a dissabte a la nit, cada dia en un carrer diferent de la població.  
2.4. Protagonistes: el poble de Guadassuar, com a balladors i balladores, músics, festers o veïnat.  
2.5. Antecedents històrics: la festa de les Danses és una festa popular tradicional valenciana, que formava part del ritual festiu valencià i que ha anat desapareixent de la majoria dels nostres pobles a conseqüència de l'extinció de la societat agrària tradicional i la seua transformació en una societat urbana, fabril i de serveis. Actualment s'està produint una recuperació de les tradicionals danses valencianes en moltes comarques a partir de models conservats, com és el de Guadassuar. Aquesta festa sempre ha sigut popular i no ha estat mai sufragada pel poder local, fet que explica la seua absència en les fonts escrites.  
  
Aquesta dansà sempre ha estat associada a la festa de la Mare de Déu d'Agost i Sant Roc formant part de la huitena per a tancar el cicle festiu de l'estiu, segons assenyala l'acta de la reunió de l'Ajuntament de 12 d'agost de 1742. Les danses formaven part d'aquestes festes, a les quals pel dia es corrien vaques i bous i a la nit ballaven, durant les nits caloroses d'agost. Organitzada per la pròpia gent de Guadassuar, ja foren majorals o majordoms, clavaris o veïns d'un carrer, era una festa que s'autofinançava ja que els mateixos participants pagaven els músics.  
A Guadassuar es repeteix el relat oral que l'origen de les Danses es vincula amb la conquesta de la població per part de les tropes del rei Jaume I. Es diu que les donzelles musulmanes van rebre els soldats i al rei amb danses i altres festes. Aquesta llegenda amb aparença històrica, de caràcter popular i amb molta imaginació, és una explicació de la comunitat d'aquestes tradicions que les considera antigues i històriques de forma narrativa, amb un fort sentit d'orgull identitari.  
Segons el cronista de Guadassuar, se sap que únicament s'han produït dues interrupcions en tota la seua història: la de l'any 1865, pel còlera, i els tres anys de la Guerra Civil espanyola de 1936-39. Fonts orals expliquen que l'any 1939, una vegada acabada la guerra, eren tantes les ganes que tenien de ballar les Danses que cada dia van ballar dos dansaes per recuperar els anys passats, és a dir, en lloc de fer una dansà de cap a cap del carrer, fent un descans i retornant a l'inici, van ballar d'una punta del carrer a l'altra i van tornar a l'origen i després, van repetir de nou, anar i tornar al punt d'origen.  
De la dècada de 1930 són les primeres fotografies que es conserven de les Danses. En elles s'observa la diversitat del vestuari i que la música era d'un grup d'instruments de vent.  
A finals de la dècada dels seixanta, fruit dels canvis socials, la festa experimenta un retrocés, recuperant-se de seguida i arribant al 1985 a la declaració de la Setmana de Danses com a festa d'interés turístic nacional. Tot això ha permès que s'haja conservat fins a l'actualitat en un estat de salut més que envejable.  
2.6. Descripció del bé: les Danses de Guadassuar consten d'un ritual fix.  
2.6.1. El Passacarrer: a les nou en punt de la nit, amb l'avís del coet, els festers i els músics ixen des de la plaça Major i es dirigeixen a l'inici del carrer on se celebrarà la Dansà, interpretant durant el trajecte la música del Passacarrer; després recorren el carrer de principi a fi. Solen fer una breu pausa en arribar al principi del carrer i una altra a la meitat, segons la longitud del carrer i la proximitat de la plaça. A continuació tots ells sopen junts, i veïns i part dels balladors sopen al mateix carrer de la Dansà.  
Posteriorment comença un nou Passacarrer, però ara en sentit contrari, al qual assisteixen tots els participants actius de la festa: músics, festers, balladors i cap de dansa.  
2.6.2. L'Eixida: a l'arribar a l'inici del carrer on tindran lloc tant l'Eixida com el Cap de Dansa, es toca a solo l'elegant i cerimoniosa melodia de l'Eixida, la Xàquera de Guadassuar.  
2.6.3. El Cap de Dansa: a continuació de l'Eixida tots els músics interpreten la breu melodia del Cap de Dansa, i la persona que ocupa el càrrec fa un parlament als balladors i balladores. Una vegada conclòs el parlament, els músics repeteixen la melodia. El Passacarrer no pot continuar en cap cas a partir d'aquest moment.  
2.6.4. La Dansà: la part central de la festa és la Dansà pròpiament dita. La Dansà es divideix en dos parts, cadascuna de les quals es desplaça en un sentit, amb una pausa d'uns minuts entre les dos parts. Aquesta fórmula permet al públic de banda i banda del carrer vore tant a dones com a homes. El moviment de la Dansà és molt senzill i natural (el pas pla) i es repeteix constantment. Prenent el patró rítmic de la caixa i de les castanyoles, format per sis pulsacions musicals (3 + 3), podríem dir que en el segon pols (la part forta del compàs) el ballador alça el braç exterior, i en la tercera alça suaument la cama interior; en la cinquena i la sisena es fa el mateix, mentre que la primera i la quarta (les anacrusis) serveixen per donar mitja volta. Aquesta mitja volta, sempre cap a dins, permet al ballador avançar un pas quan la donen en el sentit que transcorre la Dansà, mentre que gira sobre si mateix i es queda en el mateix punt quan dóna la volta d'esquena. És a dir, que cada tres pulsacions es repeteix el mateix però cada vegada en un sentit. La fila de balladors i la de balladores no ha de mirar sempre cap al mateix lloc, sinó que mentre una mira cap a un extrem del carrer, l'altra ho fa al contrari.  
Amb les castanyoles, el so de les quals no es deté en cap moment, els balladors i les balladores segueixen i reprodueixen el ritme de les caixes però simplificat, sense els redobles.  
Els balladors es col·loquen en dues files paral·leles: elles sempre a la dreta i els homes a l'esquerra. Enmig van els músics i festers amb el seu garrot que avancen juntament amb els balladors durant tota la Dansà. Els xiquets es col·loquen davant: els festers els guien i els fan avançar, ja que molts encara no coordinen bé els moviments. La fila creix gradualment per ordre no massa estricte d'edat i estatura aproximada, fins als més adults, i tanquen la Dansà, les festeres.  
2.6.5. El Danseret: denominat també Ball trencat, és un pasdoble del qual no coneixem més dades, s'interpreta sorprenentment sense cap acompanyament, és a dir, de manera monòdica com la resta de la música, i amb la caixa com a únic instrument de percussió. Les parelles solen ballar-lo com a tal, agafades per parelles. El final de la melodia accelera de la mateixa manera que el Fandanguet que va substituir i del qual es conserva la música.  
2.7. La música: intervenen tota classe d'instruments de vent de banda, a excepció de la tuba, a més de les caixes, que marquen el ritme. En l'Eixida, sona l'oboé o clarinet sol acompanyat per una caixa sense bordons; també al Cap de Dansa la caixa sona sense ells.  
Tots els instruments toquen a l'uníson les melodies, amb alguna segona veu paral·lela en certs moments del Passacarrer i l'última estrofa de la Dansà. L'únic acord complet, i amb calderó, es produeix al final de cadascuna de les dos parts de la Dansà, les quals acaben sempre en la sisena estrofa; en les altres ocasions aquesta estrofa mai s'interpreta amb l'acord complet, només amb una tercera.  
Durant la Dansà les caixes no paren el ritme, i els instruments van tocant estrofes o cobles en l'ordre corresponent, amb pauses entre elles, i les repeteixen mentre hi ha balladors, finalitzant les dos parts de la Dansà amb la sisena estrofa com és preceptiu. Al Passacarrer la música va enllaçada, i l'única pausa es produeix quan deixen de caminar els participants, bé a l'inici del carrer o bé a meitat. En el cas de l'Eixida, la música es toca diverses vegades enllaçant la melodia, i l'oboé o clarinet cessa en comptades ocasions. El Danseret únicament es toca una vegada, mentre que la melodia del Cap de Dansa s'interpreta un vegada abans i una altra després del parlament.  
2.8. Els participants: una de les peculiaritats més notables de les Danses de Guadassuar és el seu caràcter participatiu, espontani i popular, i obert a tothom: quasi tot el poble intervé un dia o altre, bé siga ballant, confeccionant vestits o buscant i deixant complements, com a músic, com a fester... o simplement en qualitat de públic.  
  
Per ser ballador n'hi ha prou amb reproduir els moviments corresponents i deixar-se portar per la música. De fet, els veïns poden reconéixer els que no són de Guadassuar per la seua forma de marcar els passos i moviments. Es pot participar en parella o en grup de parelles, i ballar un, diversos o tots els dies.  
Hi ha balladors de totes les edats: des de xiquets que quasi acaben d'aprendre a caminar fins a gent d'avançada edat.  
En moltes ocasions, alguns grups o balladors només ballen una de les dos parts de la Dansà: la primera (sobretot els més xicotets) o la segona (els que s'animen a ballar moments abans i improvisen el vestit), però el més freqüent és que els grups de joves queden d'una nit per a l'altra.  
2.9. La indumentària: segons la tradició, cada dia de la setmana s'ha de portar un vestit diferent, ideat i confeccionat pels mateixos balladors i balladores, amb vestits molt simples i originals fets amb els materials més diversos (reciclats, paper...), a part de molts més que ballen les Danses com s'ha fet sempre, amb el primer que troben, perquè consideren més important la participació que el lluïment i conserven encara aquest esperit d'improvisació. Curiosament, a Guadassuar mai s'usa la paraula disfressa per referir-se a la vestimenta de la Dansà, sinó que s'anomena trage de Danses.  
Es pot portar qualsevol classe de vestits amb la condició que donen lluïment a la festa i no entorpisquen els moviments de la Dansà. El més senzill, per al ballador, el mocador de seda al coll i per a les dones, el mantó i una flor al cap.  
Des del pentinat al vestit, tot és original i personal, resultant després una plàstica combinació de dissenys variats. Cada nit de Danses i durant la setmana que dura la festa s'ha de lluir una vestimenta diferent. L'estrenat el primer dia ja no serveix per al segon. El tràfec de les hores anteriors a la Dansà és enorme a cada casa, perquè en totes elles hi ha joves o xiquets que van a prendre part en el festeig.  
Per tant, la vestimenta de la Dansà no és folklòrica o almenys no ha de ser-ho, com diu Vicent Torrent, que considera que aquesta opció és un costum que denota normalitat enfront de l'ús de la indumentària folklòrica que denota arcaisme, extemporaneïtat i tracta les danses com a coses pròpies de temps passats.  
  
3. Definició de l'àmbit espacial i temporal  
L'espai on es desenvolupa el ritual és el carrer i el temps l'última setmana sencera d'agost, sis dies per la nit. El carrer es transforma cada una d'eixes nits amb l'únic ornament dels paperets de Danses que formen un sostre baix el qual es porta a terme el ritual. Eixe espai sagrat no és envaït per ningú i és ocupat només pels actors de la festa.  
  
Tal com s'indica en els documents de salvaguarda del patrimoni immaterial, les Danses de Guadassuar mai se celebren fora de l'espai ni del moment prescrit, ja que això suposa la pèrdua de tot el seu sentit.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 8289, del 08-05-2018 (2018/4396)

RESOLUCIÓN de 2 de mayo de 2018, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Danses de Guadassuar.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   8289

Fecha DOGV
:   08-05-2018

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2018/4396

CVE


Fecha del documento
:   02-05-2018

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 2 de mayo de 2018, de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, por la que se incoa expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Danses de Guadassuar. [2018/4396]  
El artículo 12 del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana señala que corresponde a la Generalitat velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana y su patrimonio histórico.  
Por su parte, la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, establece en su artículo 45 que serán declarados bienes inmateriales de interés cultural aquellas actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas que constituyen las manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y los de modos de vida tradicionales de los valencianos, así como las tradiciones en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio, y en especial aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.  
Visto el informe técnico favorable a la incoación del expediente de declaración de bien de interés cultural inmaterial, iniciado a instancia de la Associació Amics de les Danses de Guadassuar, emitido por el Servicio de Patrimonio Cultural, y el informe favorable emitido por la Comisión técnica para el estudio e inventario del patrimonio inmaterial.  
Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte ha resuelto:  
  
Primero. Objeto  
Incoar expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial las Danses de Guadassuar.  
  
Segundo. Descripción del bien y valores  
De conformidad con los artículos 28 y 45 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, se hacen constar en el anexo de la presente resolución la descripción del bien y sus valores.  
  
Tercero. Medidas de protección y salvaguardia  
La protección de las Danses de Guadassuar como patrimonio cultural inmaterial se concretará en las siguientes medidas:  
a) Realizar labores de identificación, descripción, investigación, estudio y documentación con criterios científicos.  
b) Incorporar los testimonios disponibles a soportes materiales que garanticen su protección y preservación.  
c) Velar por el normal desarrollo y la pervivencia de esta manifestación cultural, así como tutelar la conservación de sus valores tradicionales y su transmisión a las generaciones futuras.  
Cualquier cambio que exceda el normal desarrollo de los elementos que forman esta manifestación cultural deberá comunicarse a la dirección general competente en materia de patrimonio cultural para, en su caso, su autorización administrativa y consiguiente modificación de la presente declaración.  
Las acciones de salvaguardia que se proyecten deberán tener en cuenta, de manera muy especial, los riesgos de desvirtuación que podrían derivarse del turismo masivo, así como la necesidad de valorar y proteger adecuadamente los oficios tradicionales asociados a esta manifestación.  
La gestión del bien la ostentará la Associació Amics de les Danses de Guadassuar y el Ayuntamiento de Guadassuar, que serán quienes decidan sobre aspectos materiales e inmateriales, así como sobre el desarrollo de la citada manifestación cultural.  
  
Cuarto  
En cumplimiento de lo preceptuado en el artículo 27.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, notificar la presente resolución a los interesados, así como comunicarla al Registro General de Bienes de Interés Cultural para su anotación preventiva.  
  
Quinto  
Publicar la presente resolución con su anexo en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
  
València, 2 de mayo de 2018. El conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte: Vicent Marzà Ibáñez.  
  
  
ANEXO  
  
1. Exposición de motivos  
Las Danses de Guadassuar son una manifestación festiva que se enmarca dentro de las danses de carrer características de muchas comarcas valencianas. Una serie de rasgos particulares y relevantes hacen que sean diferentes a otras danzas parecidas.  
1.1. Nunca han dejado de celebrarse, han conservado el hilo, la continuidad, adaptándose en el tiempo a necesidades, modas, costumbres, etc. No son objeto de museo, son un hecho vivo, una celebración vigente que ha perdurado año tras año.  
1.2. Son de participación abierta a todo el que lo desea. No corresponde a un grupo de personas más o menos especializadas que se preparan, que ensayan para bailarlas en un determinado momento. Cualquier habitante de Guadassuar puede decidir, hasta el momento del inicio, participar, incorporándose a las filas sin más en el momento de empezar.  
1.3. La vestimenta usada no es más que una adaptación a los tiempos. No se baila con vestidos folclóricos, sino con lo primero que se encuentra. No se concibe como un carnaval en los que las personas se disfrazan, sino como una vestimenta que se ponen para bailar.  
1.4. Conserva una música propia interpretada por instrumentos de banda al unísono con el solo acompañamiento del ritmo de la caja.  
1.5. Consta de un ritual fijo e invariable formado por el Passacarrer, la Eixida, el cap de Dansa, la Dansà y el Danseret. El ritual marca todas las fases de la fiesta y es respetado.  
1.6. No se han fosilizado. Su vigencia comporta la participación multitudinaria e involucra a la mayor parte del pueblo de Guadassuar a lo largo de seis días en que se celebran, bien bailando uno o varios días, como músico, como festero o festera, como vecino de la calle donde se celebran, o simplemente participando como público. Al ser una fiesta intergeneracional y sentida como propia contiene un alto carácter sociabilizador.  
1.7. Se baila el pas pla, acompañado por el toque de las castañuelas siguiendo el ritmo que marca la caja y las diversas melodías de las seis estrofas o cobles de la danza.  
1.8. Por la reintroducción y recuperación en muchos pueblos, algunos de ellos vecinos, de dansaes hace que les Danses de Guadassuar pasen a formar parte del conjunto, cuando en realidad son diferentes y son, sobretodo, referencia.  
  
2. Datos sobre el bien objeto de la declaración  
2.1. Denominación: las Danses de Guadassuar.  
2.2. Localidad: Guadassuar (València).  
2.3. Fecha de realización: última semana completa del mes de agosto, de lunes a sábado por la noche, cada día en una calle diferente de la población.  
2.4. Protagonistas: el pueblo de Guadassuar, como bailadores y bailadoras, músicos, festeros o vecindario.  
2.5. Antecedentes históricos: la fiesta de las Danses es una fiesta popular tradicional valenciana, que formaba parte del ritual festivo valenciano y que ha ido desapareciendo de la mayoría de nuestros pueblos a consecuencia de la extinción de la sociedad agraria tradicional y su transformación en una sociedad urbana, fabril y de servicios. Actualmente se está produciendo una recuperación de las tradicionales danzas valencianas en muchas comarcas a partir de modelos conservados, como es el de Guadassuar. Esta fiesta siempre ha sido popular y no ha estado nunca sufragada por el poder local, hecho que explica su ausencia en las fuentes escritas.  
Esta Dansà siempre ha estado asociada a la fiesta de la Mare de Déu d'Agost y Sant Roc formando parte de la octava para cerrar el ciclo festivo del verano, según señala el acta de la reunión del ayuntamiento de 12 de agosto de 1742. Las danzas formaban parte de estas fiestas, en las cuales por el día se corrían vacas y toros y por la noche bailaban, durante las noches calurosas de agosto. Organizada por la propia gente de Guadassuar, ya fueran mayorales o mayordomos, clavarios o vecinos de una calle, era una fiesta que se autofinanciaba ya que los mismos participantes pagaban los músicos.  
A Guadassuar se repite el relato oral que el origen de las Danses se vincula con la conquista de la población por parte de las tropas del rey Jaime I. Se dice que las doncellas musulmanas recibieron a los soldados y al rey con danzas y otras fiestas. Esta leyenda con apariencia histórica, de carácter popular y con mucha imaginación, es una explicación de la comunidad de estas tradiciones que les considera antiguas e históricas de forma narrativa, con un fuerte sentido de orgullo identitario.  
Según el cronista de Guadassuar, se sabe que únicamente se han producido dos interrupciones en toda su historia: la del año 1865, por el cólera, y los tres años de la Guerra Civil española de 1936-39. Fuentes orales cuentan que el año 1939, una vez acabada la guerra, eran tantas las ganas que tenían de bailar las Danses que cada día bailaron dos dansaes para recuperar los años pasados, es decir, en lugar de hacer una dansà de punta a punta de la calle, haciendo un descanso y retornando al inicio, bailaron de una punta de la calle a la otra y volvieron al origen y después, repitieron de nuevo, ir y volver al punto de origen.  
De la década de 1930 son las primeras fotografías que se conservan de las Danses. En ellas se observa la diversidad del vestuario y que la música era de un grupo de instrumentos de viento.  
A finales de la década de los sesenta, fruto de los cambios sociales, la fiesta experimenta un retroceso, recuperándose rápidamente y llegando en 1985 a la declaración de Setmana de Danses como fiesta de interés turístico nacional. Todo esto ha permitido que se haya conservado hasta la actualidad en un estado de salud más que envidiable.  
2.6. Descripción del bien: las Danses de Guadassuar constan de un ritual fijo.  
2.6.1. El Passacarrer: a las nueve en punto de la noche, con el aviso del cohete, los festeros y los músicos salen desde la plaza Mayor y se dirigen al inicio de la calle donde se celebrará la Dansà, interpretando durante el trayecto la música del Passacarrer; después recorren la calle de principio a fin. Suelen hacer una breve pausa al llegar al principio de la calle y otra a la mitad, según la longitud de la calle y la proximidad de la plaza. A continuación todos ellos cenan juntos, y vecinos y parte de los balladors cenan en la misma calle de la Dansà.  
Posteriormente comienza un nuevo Passacarrer, pero ahora en sentido contrario, al que asisten todos los participantes activos de la fiesta: músicos, festers, balladors y Cap de Dansa.  
2.6.2. L'Eixida: al llegar al inicio de la calle donde tendrán lugar tanto l'Eixida como el Cap de dansa, se toca a solo la elegante y ceremoniosa melodía de l'Eixida, la Xàquera de Guadassuar.  
2.6.3. El Cap de Dansa: a continuación de l'Eixida todos los músicos interpretan la breve melodía del Cap de Dansa, y la persona que ocupa el cargo da un parlamento a los balladors y balladores. Una vez concluido el parlamento, los músicos repiten la melodía. El Passacarrer no puede continuar en ningún caso a partir de ese momento.  
2.6.4. La Dansà: La parte central de la fiesta es la Dansà propiamente dicha. La Dansà se divide en dos partes, cada una de la cuales se desplaza en un sentido, con una pausa de unos minutos entre las dos partes. Esta fórmula permite al público de ambos lados de la calle ver tanto a mujeres como a hombres. El movimiento de la Dansà es muy sencillo y natural (el pas pla) y se repite constantemente. Tomando el patrón rítmico de la caja y de las castañuelas, formado por seis pulsaciones musicales (3+3), podríamos decir que en la segunda pulsación (la parte fuerte del compás) el ballador levanta el brazo exterior, y en la tercera levanta suavemente la pierna interior; en la quinta y la sexta se hace lo mismo, mientras que la primera y la cuarta (las anacrusas) sirven para dar media vuelta. Esta media vuelta, siempre hacia dentro, permite al ballador avanzar un paso cuando la dan en el sentido que transcurre la Dansà, mientras que gira sobre sí mismo y se queda en el mismo punto cuando da la vuelta de espaldas. Es decir, que cada tres pulsaciones se repite lo mismo pero cada vez en un sentido. La fila de balladors y la de balladores no ha de mirar siempre hacia el mismo sitio, sino que mientras una mira hacia un extremo de la calle, la otra lo hace al contrario.  
Con las castañuelas, cuyo sonido no se detiene en ningún momento, los balladors y las balladores siguen y reproducen el ritmo de las cajas pero simplificado, sin los redobles.  
Los balladors se colocan en dos filas paralelas: ellas siempre a la derecha y los hombres a la izquierda. En medio van los músicos y festeros con el garrot que avanzan junto con los balladors durante toda la Dansà. Los niños se colocan delante: los festeros les guían y les hacen avanzar, ya que muchos aún no coordinan bien los movimientos. La fila crece gradualmente por orden no demasiado estricto de edad y estatura aproximada, hasta los más adultos, y cierran la Dansà, las festeras.  
2.6.5. El Danseret: denominado también Ball trencat, es un pasodoble del que no conocemos más datos, se interpreta sorprendentemente sin ningún acompañamiento, es decir, de manera monódica como el resto de la música, y con la caja como único instrumento de percusión. Las parejas suelen bailarlo como tal, cogidos por parejas. El final de la melodía acelera de la misma manera que el Fandanguet que sustituyó y del cual se conserva la música.  
2.7. La música: intervienen toda clase de instrumentos de viento de banda, a excepción de la tuba, además de las cajas, que marcan el ritmo. En l'Eixida, suena el oboe o clarinete solo acompañado por una caja sin bordones; también en el Cap de Dansa la caja suena sin ellos.  
Todos los instrumentos tocan al unísono las melodías, con alguna segunda voz paralela en ciertos momentos del Passacarrer y la última estrofa de la Dansà. El único acorde completo, y con calderón, se produce al final de cada una de las dos partes de la Dansà, las cuales acaban siempre en la sexta estrofa; en las demás ocasiones esa estrofa nunca se interpreta con el acorde completo, solamente con una tercera.  
Durante la Dansà las cajas no paran el ritmo, y los instrumentos van tocando estrofas o coplas en el orden correspondiente, con pausas entre ellas, y las repiten mientras hay balladors, finalizando las dos partes de la Dansà con la sexta estrofa como es preceptivo. En el Passacarrer la música va enlazada, y la única pausa se produce cuando dejan de caminar los participantes, bien al inicio de la calle o bien a mitad. En el caso de l'Eixida, la música se toca varias veces enlazando la melodía, y el oboe o clarinete cesa en contadas ocasiones. El Danseret únicamente se toca una vez, mientras que la melodía del Cap de Dansa se interpreta una vez antes y otra después del parlamento.  
2.8. Los participantes: una de las peculiaridades más notables de las Danses de Guadassuar es su carácter participativo, espontáneo y popular, y abierto a todo el mundo: casi todo el pueblo interviene un día u otro, bien sea bailando, confeccionando vestidos o buscando y prestando complementos, como músico, como festero... o simplemente en calidad de público.  
Para ser ballador basta con reproducir los movimientos correspondientes y dejarse llevar por la música. De hecho, los vecinos pueden reconocer a los que no son de Guadassuar por su forma de marcar los pasos y movimientos. Se puede participar en pareja o en grupo de parejas, y bailar uno, varios o todos los días.  
Hay balladors de todas las edades: desde niños que casi acaban de aprender a andar hasta gente de avanzada edad.  
En muchas ocasiones, algunos grupos o balladors solamente bailan una de las dos partes de la Dansà: la primera (sobre todo los más pequeños) o la segunda (los que se animan a bailar momentos antes e improvisan el vestido), pero lo más frecuente es que los grupos de jóvenes queden de una noche para otra.  
2.9. La indumentaria: según la tradición, cada día de la semana se ha de llevar un vestido diferente, ideado y confeccionado por los mismos balladors y balladores, con trajes muy simples y originales hechos con los materiales más diversos (reciclados, papel...), aparte de muchos más que bailan las Danses como se ha hecho siempre, con lo primero que encuentran, porque consideran más importante la participación que el lucimiento y conservan aún ese espíritu de improvisación. Curiosamente, en Guadassuar nunca se usa la palabra disfraz para referirse a la vestimenta de la Dansà, sino que se denomina trage de Danses.  
Se puede llevar cualquier clase de vestidos con la condición que den lucimiento al festejo y no entorpezcan los movimientos de la Dansà. El más sencillo, para el ballador, el pañuelo de seda al cuello y para las mujeres, el mantón y una flor en el cabello.  
Desde el peinado al vestido, todo es original y personal, resultando después una plástica combinación de diseños variados. Cada noche de Danses y durante la semana que dura el festejo es necesario lucir una vestimenta diferente. El estrenado el primer día ya no sirve para el segundo. El trajín de las horas anteriores a la Dansà es enorme en cada casa, porque en todas ellas hay jóvenes o niños que van a tomar parte en el festejo.  
Por tanto, la vestimenta de la Dansà no es folclórica o al menos no ha de serlo, como dice Vicent Torrent, quien considera que esta opción es una costumbre que denota normalidad frente al uso de la indumentaria folclórica que denota arcaísmo, extemporaneidad y trata las danses como cosas propias de tiempos pasados.  
  
3. Definición del ámbito espacial y temporal  
El espacio donde se desarrolla el ritual es la calle y el tiempo la última semana completa de agosto, seis días por la noche. La calle se transforma cada noche con el único ornamento de los paperets de Danses que conforman un techo bajo el cual se lleva a cabo el ritual. Ese espacio sagrado no es invadido por nadie y es ocupado solamente por los actores de la fiesta.  
Tal como se indica en los documentos de salvaguarda del patrimonio inmaterial, las Danses de Guadassuar nunca se celebran fuera del espacio ni del momento prescrito, pues ello supone la pérdida de todo su sentido.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML