Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3691, del 18-02-2000 (2000/827)

RESOLUCIÓ de 21 de gener de 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s’acorda tindre per incoat expedient de delimitació de l’entorn de protecció i de determinació de la normativa de protecció dels «Restes arqueològics de l’alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua Torre», en Bétera (València).
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3691

Data del DOGV
:   18-02-2000

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2000/827

CVE


Data del document
:   21-01-2000

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Descriptors 

:   * [Bétera](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))
    * [patrimoni arquitectònic](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))

RESOLUCIÓ de 21 de gener de 2000, de la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'acorda tindre per incoat expedient de delimitació de l'entorn de protecció i de determinació de la normativa de protecció dels «Restes arqueològics de l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua Torre», en Bétera (València). [2000/827]
  
La Disposició Addicional Primera de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana considera Béns d'Interés Cultural aquells declarats de conformitat amb la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol. En virtut de la dita Disposició Addicional i de la Disposició Addicional Segona de la citada Llei del Patrimoni Històric Espanyol, l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua torre, siti a Bétera (València) constituïx per ministeri directe de la Llei un Bé d'Interés Cultural amb la categoria de Monument.
  
Vist l'informe del Servei del Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental favorable a la incoació de l'expedient de delimitació de l'entorn de protecció d'este monument i de determinació de la normativa de protecció que ha de regir-lo.
  
Atés el que disposa la Disposició Transitòria Primera, apartat 2, de la Llei 4/1998, de la Generalitat Valenciana, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià sobre adaptació de les declaracions ja produïdes als requisits i mencions que s'exigixen en la nova normativa autonòmica, així com els seus articles 27 i 28, he resolt:
  
1. Incoar expedient de delimitació de l'entorn de protecció dels «Restes arqueològics de l'alqueria islàmica fortificada de Bofilla i la seua torre» a Bétera (València), així com de determinació de les normes de protecció aplicables al mateix.
  
Els annexos que s'adjunten a la present Resolució delimiten gràficament i literalment l'entorn de protecció i establixen les normes de protecció que han de regir-lo.
  
2. Seguir amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.
  
3. Donar trasllat d'esta resolució a l'alcalde-president de Bétera i fer-li saber que, de conformitat amb el que establix l'article 35, en relació amb el 27.4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià, qualssevol actuacions en esta zona hauran de ser autoritzades per la Direcció General de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic sempre amb caràcter previ a la seua execució, i abans de l'aprovació d'atorgament de llicència municipal en el cas que esta siga preceptiva, havent de notificar, a més a més, l'ajuntament a este centre directiu simultàniament a la notificació a l'interessat les llicències urbanístiques i d'activitat que afecten el monument o el seu entorn de conformitat amb allò que s'ha preceptuat en l'article 36.4 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
4. La incoació del present expedient de delimitació comporta la suspensió del tràmit ordinari d'atorgament de llicències municipals de parcel·lació, urbanització, construcció, demolició, activitat i la resta d'actes d'edificació i ús del sòl que afecten l'entorn que ara es delimita en els termes referits en el punt anterior. Pel que fa a les ja atorgades, hauran de sotmetre's preceptivament a la consideració d'este centre directiu amb vista a verificar la seua compatibilitat patrimonial en el termini de dos mesos comptats des de la publicació de la present Resolució i es podran suspendre en la mesura que es revelen incompatibles o contradictòries amb les normes de protecció que figuren en els annexos, de conformitat amb allò que s'ha disposat en l'article 33 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
5. Que la present Resolució es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado i es comunique al Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'administració de l'Estat per a la seua anotació preventiva.
  
El que es fa públic als efectes oportuns.
  
València, a 21 de gener de 2000.- La directora general de Promoció Cultural i Patrimoni Artístic: Consuelo Císcar Casabán.
  
ANNEX I
  
Resum històric i descripció
  
L'alqueria de Bofilla va pertànyer a una sèrie d'alqueries fortificades que conformà el cinturó defensiu de la taifa de València i donava recer, al seu torn, a la població dispersa que, gràcies a l'abundància d'aigua de la zona, explotava els seus recursos agrícoles i naturals. Cronològicament data de la segona mitat del segle XI i es va configurar com un centre d'habitació i defensa. Més tard, cap a la segona mitat del segle XII, s'hi construirà un recinte més fort i eficaç amb una torre de 16,50 metres d'altura i 6 metres de costat, que encara queda en peu, un albacar i un circuit defensiu. L'any 1238 es va rendir voluntàriament al rei Jaume I, que la va donar a l'orde de Calatrava, la qual va sol·licitar l'expulsió dels seus pobladors a Pere IV. Al desembre de 1358, segons fonts fiscals, Bofilla va quedar despoblada i el seu terme s'adscrigué a Bétera.
  
En relació amb la resta d'alqueries, Bofilla trenca el vell esquema que es feia d'elles, sinònim de xicotet enclavament rural, per a adquirir una nova dimensió. Algunes podrien ser considerades com a nuclis urbans d'una concentració demogràfica important (Paterna, Quart, Moncada, etc.) i d'altres tindran menys rellevància, com Bofilla, però encara esta està molt lluny d'eixa imatge de reduïda habitació.
  
La distribució espacial va requerir una ordenació prèvia, ja que no anà configurant-se com un nucli inicial al qual se li van agregant noves vivendes. Per a descriure les parts de l'alqueria es pot prendre com a referència el precís relat que la Crònica de Jaume I realitza d'una d'elles: Moncada. Així, enumera les seues parts ?vivenda, torre, albacar, circuit defensiu- i descriu les seues funcions. Gràcies a les restes visibles de Bofilla es posa de manifest que el relat cronístic no correspondrà només a l'alqueria de Moncada, sinó que eren totes iguals en les seues parts, i es diferenciaven en l'extensió. També es pot dir que l'estructura coincidix amb la que oferia en els moments de la seua rendició en 1238. L'arqueologia revela les modificacions que va sofrir Bofilla quan, a mitjan segle XII, es va vore alterada per la construcció d'un nou recinte fortificat i defensiu. Este deixarà fora diverses vivendes, i d'altres quedaran inutilitzades perquè el traçat s'executarà damunt d'elles. Es poden diferenciar les restes de cases posteriors a la reforma, que seran les que continuen amb vida dins del recinte defensiu, d'aquelles altres que la configuraven amb anterioritat, que romandran fora i abandonades. El sistema defensiu finalment es compondrà de la torre principal, altres torres secundàries, l'albacar i la tanca defensiva.
  
El lloc d'habitació serà el que la Crònica denomina com a vil·la, que estava integrada per les cases i edificacions de caràcter públic. Les vivendes s'agrupaven, en general, en illes de diverses cases i les seues estructures cobrien una extensió aproximada de 40.000 m2. La vivenda es conformava, segons el model islàmic, a partir d'un pati central que articulava les distintes dependències. Es poden distingir tres tipus d'acord amb la seua superfície: de 340 a 270 metres quadrats, de 269 a 169 metres quadrats i, finalment, de 189 a 125 metres quadrats. Els vials rodejaven els blocs de cases i posaven en contacte tots els punts de l'alqueria. En la seua planificació es van ordenar també espais de servicis, dels quals s'han pogut constatar, per les restes arqueològiques, els corresponents a banys, pous, sistema defensiu i portes de l'alqueria.
  
Destaca també en el jaciment la quantitat i varietat d'utensilis domèstics musulmans i cristians trobats, com ara l'ataifor, cassola, gerreta o pitxer, safa, llibrell, olla, tapadora, gerres i cresol.
  
L'alqueria ha sigut objecte d'estudi des de l'any 1969, en el qual es va realitzar la primera campanya arqueològica, i posteriorment les següents l'any 1972, i entre 1981 a 1991. També s'han pogut recopilar, fins hui, 17 notícies cronístiques i documentals, algunes de gran rellevància. Bofilla es menciona, entre altres, en el Llibre del Repartiment de València, en la Crònica de Jaume I i en l'ordre d'expulsió dels musulmans de Bofilla, sol·licitada per l'orde de Calatrava i aprovada per Pere IV.
  
ANNEX II
  
1. Justificació de la delimitació proposada.
  
La delimitació s'establix en funció dels següents criteris:
  
- topogràfics i paisatgístics, amb la inclusió del lloc en què es troba situada l'alqueria i els camins més pròxims des d'on és possible la seua contemplació.
  
- arqueològics, incorporant les parcel·les on és previsible la troballa de restes arqueològiques.
  
- jurídicoadministratius, establint límits que faciliten la seua definició.
  
2. Delimitació de l'entorn.
  
Origen: Punt A, intersecció entre els límits nord del camí del Mas de Quiquet i del camí de l'Almúnia pertanyents als polígons cadastrals números 55 i 57.
  
Sentit: horari.
  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia es dirigix cap a sud-est pel nord del camí de l'Almúnia per a girar i incorporar la parcel·la núm. 1d del polígon cadastral núm. 57 fins a la séquia de l'Almúnia. Prosseguix a oest incorporant la séquia i posteriorment a sud incloent el camí del Mas de Quiquet i el camí de Moncada. Gira a nord pel límit oest del camí entre les parcel·les 369 i 371 i pel límit entre les parcel·les números 542, 541 i 673, 543, del polígon núm. 56. Gira a oest incloent el camí entre les parcel·les 543 i 537 del mateix polígon, prosseguint a nord pel mateix camí. Gira a oest per la séquia i pel límit entre les parcel·les 333 i 328, després prosseguix per la séquia en direcció nord-oest fins al camí existent pel qual gira a est. Torna a girar a nord pel camí entre les parcel·les números 86 i 89 i entre les números 191 i 193, del polígon núm. 55 per a prosseguir per la séquia que continua a est, incloent les parcel·les números 69 i 70 i el camí al nord d'estes, fins al camí del Mas de Quiquet pel límit est del qual continua a sud fins al punt d'origen.
  
ANNEX III
  
Normativa de protecció del monument i el seu entorn.
  
Monument:
  
Article 1. S'atindrà a allò que s'ha disposat en la Secció Segona, Règim dels Béns Immobles d'Interés Cultural, del capítol III, títol II de la Llei 4/1998 d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana del Patrimoni Cultural Valencià (DOGV 18-6-1998) aplicable a la categoria de monument.
  
Article 2. Els usos permesos seran tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del Bé i contribuïsquen a la consecució d'estos objectius. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons allò que s'ha disposat per l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Entorn de protecció:
  
Article 3. L'ús permés serà l'agrícola. A fi de preservar el paisatge històric de l'alqueria no s'autoritzarà cap edificació per a qualsevol ús, i queden expressament prohibits els moviments de terres i excavacions, senyalitzacions de tipus publicitari, instal·lacions aèries i abocament de residus. S'exceptuen les actuacions especificades en els articles 4 i 5 i el possible alçament d'una xicoteta edificació al servici exclusiu del monument com a centre de rebuda i exhibició.
  
Article 4. La històrica masia de l'Almúnia, que forma part de l'entorn des de temps immemorial, haurà de ser conservada, preservant els elements definitoris de la seua estructura arquitectònica, i també els elements constructius singulars d'intrínsec valor que existisquen. Esta mantindrà els seus usos agrícoles i residencials tradicionals si bé podrà acollir altres usos compatibles amb la seua arquitectura i amb la posada en valor de l'àmbit protegit del monument i el seu entorn. Les llicències d'obres que s'atorguen en esta última necessitaran l'estudi previ arqueològic a l'efecte de l'article 62 de la Llei del Patrimoni.
  
Article 5. Les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, d'acord amb l'article 60 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià.
  
Article 6. La torre metàl·lica i la línia elèctrica aèria existent hauran de ser eliminades per a no perjudicar la panoràmica de l'alqueria i el seu entorn.
  
Article 7. Tot allò que no estiga regulat per la present normativa es precisarà en l'autorització de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència - preceptiva- a tenor de l'article 35 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià per a qualsevol intervenció fins i tot les regulades pels articles anteriors; la dita autorització haurà de tindre en compte els criteris establits en l'article 39.3 de la mateixa llei.
  
ANNEX IV
  
Delimitación gràfica.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3691, del 18-02-2000 (2000/827)

RESOLUCIÓN de 21 de enero de 2000, de la Dirección General de Promoción Cultural y Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se acuerda tener por incoado expediente de delimitación del entorno de protección y de determinación de la normativa de protección de los «Restos arqueológicos de la alquería islámica fortificada de Bofilla y su torre», en Bétera, Valencia.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3691

Fecha DOGV
:   18-02-2000

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2000/827

CVE


Fecha del documento
:   21-01-2000

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

Descriptores 

:   * [Bétera](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))
    * [patrimonio arquitectónico](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))

RESOLUCIÓN de 21 de enero de 2000 de la Dirección General de Promoción Cultural y Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se acuerda tener por incoado expediente de delimitación del entorno de protección y de determinación de la normativa de protección de los «Restos arqueológicos de la alquería islámica fortificada de Bofilla y su torre», en Bétera, Valencia. [2000/827]
  
La Disposición Adicional Primera de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana considera Bienes de Interés Cultural aquellos declarados de conformidad con la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español. En virtud de dicha Disposición Adicional y de la Disposición Adicional Segunda de la citada Ley del Patrimonio Histórico Español, la alquería islámica fortificada de Bofilla y su torre, sita en Bétera (Valencia) constituyen por ministerio de la Ley un Bien de Interés Cultural con la categoría de Monumento.
  
Visto el informe del Servicio del Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental favorable a la incoación a la del expediente de delimitación del entorno de protección de este Monumento y de determinación de la normativa de protección que ha de regirlo.
  
Considerando lo que dispone la Disposición Transitoria Primera, apartado 2, de la Ley 4/1998, de la Generalitat Valenciana, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano sobre adaptación de las declaraciones ya producidas a los requisitos y menciones que se exigen en la nueva normativa autonómica, así como sus artículos 27 y 28, he resuelto:
  
1. Incoar expediente de delimitación del entorno de protección de los «Restos arqueológicos de la alquería islámica fortificada de Bofilla y su torre» de Bétera (Valencia), así como de determinación de las normas de protección aplicables a la misma, en el que se incluye la descripción del bien objeto de protección.
  
Los anexos que se adjuntan a la presente resolución delimitan gráfica y literalmente el bien y su entorno de protección y establecen las normas de protección que han de regirlo.
  
2. Seguir con la tramitación del expediente de acuerdo con las disposiciones vigentes.
  
3. Dar traslado de esta resolución al alcalde-presidente de Bétera y hacerle saber que, de conformidad con lo que establece el artículo 35, en relación con el 27.4 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano, cualesquiera actuaciones en esta zona deberán ser autorizadas por la Dirección General de Promoción Cultural y Patrimonio Artístico siempre con carácter previo a su ejecución, y antes de la aprobación de otorgamiento de licencia municipal en el caso de que esta sea preceptiva, debiendo además notificar el ayuntamiento a este centro directivo simultáneamente a la notificación al interesado las licencias urbanísticas y de actividad que afecten al Monumento o a su entorno de conformidad con lo preceptuado en el artículo 36.4 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
  
4. La incoación del presente expediente de delimitación comporta la suspensión del trámite ordinario de otorgamiento de licencias municipales de parcelación, urbanización, construcción, demolición, actividad y demás actos de edificación y uso del suelo que afecten al entorno que ahora se delimita en los términos referidos en el punto anterior. En cuanto a las ya otorgadas, deberán someterse preceptivamente a la consideración de este centro directivo en orden a verificar su compatibilidad patrimonial en el plazo de dos meses contados desde la publicación de la presente resolución, pudiéndose suspender en la medida en que se revelen incompatibles o contradictorias con las normas de protección que figuran en los anexos, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 33 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
  
5. Que la presente resolución se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valencianay en el Boletín Oficial del Estado y se comunique al Registro General de Bienes de Interés Cultural, dependiente de la administración del Estado para su anotación preventiva.
  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.
  
Valencia, a 21 de enero de 2000.- La directora general de Promoción Cultural y Patrimonio Artístico: Consuelo Císcar Casabán.
  
ANEXO I
  
Resumen histórico y descripción
  
La alquería de Bofilla perteneció a una serie de alquerías fortificadas que conformaron el cinturón defensivo de la taifa de Valencia dando cobijo, a su vez, a la población dispersa que gracias a la abundancia de agua de la zona explotaba sus recursos agrícolas y naturales. Cronológicamente data de la segunda mitad del siglo XI configurándose como un centro de habitación y defensa. Más tarde, hacia la segunda mitad del siglo XII, se construirá un recinto más fuerte y eficaz con una torre de 16,50 metros de altura y 6 metros de lado, que aún queda en pie, un albacar y un circuito defensivo. En el año 1238 se rindió voluntariamente al Rey Don Jaime I, que la donó a la orden de Calatrava la cual solicitó la expulsión de sus pobladores a Pedro IV. En diciembre de 1358, según fuentes fiscales, Bofilla quedó despoblada adscribiéndose su término a Bétera.
  
Con relación al resto de alquerías, Bofilla rompe el viejo esquema que se hacía de ellas, sinónimo de pequeño enclave rural, para adquirir una nueva dimensión. Algunas de ellas podrían ser consideradas como núcleos urbanos de una concentración demográfica importante (Paterna, Quart, Moncada, etc.) y otras tendrán menor relevancia, como Bofilla, pero aún ésta está muy lejos de esa imagen de reducida habitación.
  
La distribución espacial requirió una ordenación previa, ya que no se fue configurando como un núcleo inicial al que se le van agregando nuevas viviendas. Para describir las partes de la alquería se puede tomar como referencia el preciso relato que la Crónica de Jaime I realiza de una de ellas: Moncada. Así, enumera sus partes ?vivienda, torre, albacar, circuito defensivo- y describe sus funciones. Gracias a los restos visibles de Bofilla se pone de manifiesto que el relato cronístico no corresponderá solo a la alquería de Moncada, sino que eran todas iguales en sus partes, diferenciándose en su extensión. Se puede asimismo decir que la estructura coincide con la que ofrecía en los momentos de su rendición en 1238. La arqueología revela las modificaciones que sufrió Bofilla, cuando a mediados del siglo XII, se vio alterada por la construcción de un nuevo recinto fortificado y defensivo. Éste dejará fuera a varias viviendas, y otras quedarán inutilizadas porque su trazado se ejecutará sobre ellas. Se pueden diferenciar los restos de casas posteriores a la reforma, que serán las que continúen con vida dentro del recinto defensivo, de los de aquellas otras que la configuraban con anterioridad, que permanecerán fuera y abandonadas. El sistema defensivo finalmente se compondrá de la torre principal, otras torres secundarias, el albacar y la cerca defensiva.
  
El lugar de habitación será lo que la Crónica denomina como villa, ésta estaba integrada por las casas y edificaciones de carácter público. Las viviendas se agrupaban, en general, en manzanas de varias casas y sus estructuras cubrían una extensión aproximada de 40.000 m2. La vivienda se conformaba, según el modelo islámico, a partir de un patio central que articulaba sus distintas dependencias. Se pueden distinguir tres tipos atendiendo a su superficie: de 340 a 270 metros cuadrados, de 269 a 169 metros cuadrados y, finalmente, de 189 a 125 metros cuadrados. Los viales rodeaban los bloques de casas y ponían en contacto todos los puntos de la alquería. En su planificación se ordenaron también espacios de servicios de los cuales se ha podido constatar, por los restos arqueológicos, los correspondientes a baños, pozos, sistema defensivo y puertas de la alquería.
  
Destaca asimismo en el yacimiento la cantidad y variedad de utensilios domésticos musulmanes y cristianos hallados, tales como el ataifor, cazuela, jarrita o jarro, jofaina, lebrillo, olla, tapadera, tinaja, candil y orza.
  
La alquería ha sido objeto de estudio desde el año 1969, en el que se realizó la primera campaña arqueológica, desarrollándose las siguientes en el año 1972, y entre 1981 a 1991. También se han podido recopilar, hasta hoy, 17 noticias cronísticas y documentales, algunas de gran relevancia. Bofilla se menciona, entre otros, en los libros del Repartimiento de Valencia, en la Crónica de Jaime I y en la orden de expulsión de los musulmanes de Bofilla, solicitada por la Orden de Calatrava y aprobada por Pedro IV.
  
ANEXO II
  
1. Justificación de la delimitación propuesta.
  
La delimitación se establece en función de los siguientes criterios:
  
- topográficos y paisajísticos, con la inclusión del lugar en el que se halla situada la alquería y los caminos más próximos desde donde es posible su contemplación.
  
- arqueológicos, incorporando las parcelas donde es previsible el hallazgo de restos arqueológicos.
  
- jurídico - administrativos, estableciendo límites que faciliten su definición.
  
2. Delimitación del entorno
  
Origen: Punto A, intersección entre los lindes nortes del camino del Mas de Quiquet y del camino de la Almunia pertenecientes a los polígonos catastrales números 55 y 57.
  
Sentido: horario.
  
Línea delimitadora: desde el origen, la línea se dirige hacia sudeste por el norte del camino de la Almunia para girar e incorporar la parcela nº 1d del polígono catastral nº 57 hasta la acequia de la Almunia. Prosigue a oeste incorporando la acequia y posteriormente a sur incluyendo el camino del Mas de Quiquet y el camino de Moncada. Gira a norte por el linde oeste del camino entre las parcelas 369 y 371 y por el linde entre las parcelas números 542, 541 y 673, 543, del polígono nº 56. Gira a oeste incluyendo el camino entre las parcelas 543 y 537 del mismo polígono, prosiguiendo a norte por el mismo camino. Gira a oeste por la acequia y por el linde entre las parcelas 333 y 328, luego prosigue por la acequia en dirección noroeste hasta el camino existente por el que gira a este. Vuelve a girar a norte por el camino entre las parcelas números 86 y 89 y entre las números 191 y 193, del polígono nº 55 para proseguir por la acequia que continúa a este, incluyendo las parcelas números 69 y 70 y el camino al norte de éstas, hasta el camino del Más de Quiquet por cuyo linde este continúa a sur hasta el punto de origen.
  
ANEXO III
  
Normativa de protección del monumento y su entorno.
  
Monumento:
  
Artículo 1. Se atenderá a lo dispuesto en la Sección Segunda, Régimen de los bienes inmuebles de interés cultural, del capítulo III, Título II de la Ley 4/1998 de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana del Patrimonio Cultural Valenciano (DOGV 18-6-1998) aplicable a la categoría de monumento.
  
Artículo 2. Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del Bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por el artículo 35 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
  
Entorno de protección:
  
Artículo 3. El uso permitido será el agrícola. A fin de preservar el paisaje histórico de la alquería no se autorizará edificación alguna para cualquier uso, quedando expresamente prohibidos los movimientos de tierras y excavaciones, señalizaciones de tipo publicitario, instalaciones aéreas y vertido de residuos. Se exceptúan las actuaciones especificadas en los artículos 4 y 5 y el posible levantamiento de una pequeña edificación al servicio exclusivo del monumento como centro de acogida y exhibición.
  
Artículo 4. La histórica masía de La Almunia, que forma parte del entorno desde tiempo inmemorial, deberá conservada, preservando los elementos definitorios de su estructura arquitectónica, y los elementos constructivos singulares de intrínseco valor que existan. Ésta mantendrá sus usos agrícolas y residenciales tradicionales si bien podrá acoger otros usos compatibles con su arquitectura y con la puesta en valor del ámbito protegido del monumento y su entorno. Las licencias de obras que se otorguen en esta última precisarán del estudio previo arqueológico a los efectos del artículo 62 de la Ley del Patrimonio.
  
Artículo 5. Las actuaciones arqueológicas deberán ser autorizadas por la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, de acuerdo con el artículo 60 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano.
  
Artículo 6. La torre metálica y el tendido eléctrico aéreo existente deberán ser eliminados con el fin de no perjudicar la panorámica de la alquería y su entorno.
  
Artículo 7. Lo no regulado por la presente normativa se precisará en la autorización de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia - preceptiva- a tenor del artículo 35 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano para cualquier intervención incluso las reguladas por los artículos anteriores; dicha autorización deberá tener en cuenta los criterios establecidos en el artículo 39.3 de la misma Ley.
  
ANEXO IV
  
Delimitación gráfica.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML