Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 1782, del 14-05-1992 (1992/824804)

RESOLUCIÓ de 8 d'abril de 1992, de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa un expedient de declaració de be d'interès cultural amb la categoria de monument, a favor de l'església parroquial de la Mare de Deu de la Misericòrdia del barri de Campanar, de València.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   1782

Data del DOGV
:   14-05-1992

Secció del DOGV
:   ALTRES DISPOSICIONS

Número del document
:   1992/824804

CVE


Data del document
:   08-04-1992

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

Correcció d'errades

Resolució de 8 d'abril de 1992, de la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual s'incoa un expedient de declaració de bé d'interés cultural amb la categoria de monument a favor de l'església parroquial de la Mare de Déu de la Misericòrdia del barri de Campanar de València.  
Vist l'informe evacuat pel Servei de Patrimoni Artístic Immoble favorable a la incoació de l'expedient de declaració de bé d'interès cultural amb la categoria de monument de l'església parroquial de la Mare de Déu de la Misericòrdia del barri de Campanar de València.  
Atés el que disposen els articles 9 de la Llei 16/1985 de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, i 11 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, per al desplegament parcial de la citada Llei, la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana ha resolt:  
Primer  
Incoar l'expedient de declaració de bé d'interès cultural amb la categoria de monument a favor de l'església parroquial de la Mare de Déu de la Misericòrdia del barri de Campanar de València.  
Segon  
D'acord amb el que disposa l'article 12.1 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, de desplegament parcial de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, descriure per a la seua identificació el bé objecte de la incoació i delimitar la zona afectada en els annexos que s'adjunten a aquesta resolució.  
Queden afectats igualment per aquesta incoació els béns mobles que es relacionen en l'annex II, sense perjudici que puga ampliar-se la relació durant la tramitació de l?expedient.  
Tercer  
Seguir amb la tramitació de l?expedient, segons les disposicions vigents.  
Quart  
Traslladar aquesta resolució a l'Alcaldessa-Presidenta de l'Ajuntament de València i fer-li saber que, d?acord amb allò que estableix l'article 16 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, aquesta incoació determina la suspensió de les llicències municipals de parcel·lació, edificació o demolició a la zona afectada i dels efectes de les ja atorgades, i que, segons l'article 19 en relació amb l'11 del citat cos legal, la realització d?obres en el monument que es pretén declarar o al seus voltants haurà de ser autoritzada per la Direcció General de Patrimoni Cultural i també serà preceptiva aquesta mateixa autorització per a col·locar a les façanes o a les teulades qualsevol tipus de rètol, senyal o símbol.  
Cinquè  
Que, d'acord amb allò que es disposa en l'article 12.2 del Reial Decret 111/1986, de 10 de gener, per al desplegament parcial de la Llei 16/1985, es notifique aquesta resolució a les persones interessades, als efectes oportuns, i al Registre" General de Béns d'Interès Cultural per a la seua anotació preventiva.  
sisé  
Que aquesta resolució, amb els annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Butlletí Oficial de l?Estat.  
Cosa que es fa pública perquè tinga els efectes oportuns.  
València, 8 d?abril de 1992. - La Directora General de Patrimoni Cultural: Evangelina Rodríguez Cuadros.  
ANNEX I  
Descripció històrico-artística  
L?església parroquial de la Mare de Déu de la Misericòrdia de Campanar constitueix un exemple singular dels complexos processos constructius de les esglésies parroquials valencianes on s'adverteixen múltiples intervencions i reformes, tant de caràcter estructural com decoratiu, entre les quals destaca la sorprenent decoració mural del sagrat i la magnífica fàbrica del campanar, un bon exemple d'una nova tipologia constructiva.  
La parròquia fou instaurada el 6 de setembre de 1507, sobre una antiga ermita del terme propietat d?Ausiàs de Valeriola, i des d'antany hi han celebrat el culte diví els beneficiats de l?església parroquial de Santa Caterina, de la qual era sufragània. En aquella mateixa data, Pere Raimundo Dalmau cedí 130 pams de solar de la seua alqueria per edificar la nova fàbrica, en l?àrea de la qual quedà compresa l'antiga ermita, i, per gràcia, l?esmentat Pere R. Dalmau en fou nomenat patró plenipotenciari, amb dret de presentació i tribuna per a ell i els seus successors.  
Aquest primitiu temple de reduïdes dimensions constituiria, probablement, un exemple típic de l'església parroquial d'una única nau amb capelles laterals entre contraforts d'entramat tardogòtics, de la fàbrica de la qual només conservem parcialment certs indicis de l'estructura de la planta, integrada plenament en les successives renovacions estructurals.  
El 19 de febrer de 1596, durant el trasllat de les obres de l'ossera dels beneficiats, s'hi va trobar un baix relleu de la Mare de Déu en alabastre, que, amb el temps, va prendre l'advocació del municipi. L?esperit de devoció d'aquest esdeveniment féu que s?edificarà una capelleta que fou inaugurada l'any 1603 i, posteriorment, considerablement ampliada.  
Cap a la fi del segle XVII, com passa en la major part de les parròquies valencianes, s'inicien les obres de renovació del temple, que consisteixen fonamentalment en l'ampliació del presbiteri, construcció del sagrat, construcció d'una nova planta del sagrat i la renovació de la capella de la Mare de Déu de Campanar, tot seguint els postulats del barroc decoratiu de tradició valenciana. A aquesta renovació correspon també la construcció de l'antic campanar, que, si s'ha de jutjar per les juntes de la fàbrica, no arribà a executar-se d'acord amb el projecte inicial, i, com a conseqüència, quedà sense acabar al voltant de 1703, data en què es contracta la construcció d'un monumental penell com a coronament provisional. El retaule major, destruït durant la passada guerra civil, era obra de l'escultor valencià Tomàs Vergara.  
D'aquest període, després de successives renovacions, només conservem íntegrament la capella de la comunió, que constitueix un dels exemples més interessants dels malmesos ostensoris valencians. Situada al capçal del temple, presenta una planta rectangular, amb un accés directe per dues portes laterals al costat de l'altar major. Té una volta de canó dividida en tres seccions per quatre arcs que tenen al centre una volta que intenta aparentar una volta rebaixada sobre petxines, igual que a les capelles laterals de l'església parroquial dels Sants Joans. Tot l'espai està il·luminat per un únic punt de llum que dóna a un carrer lateral, amb finestres pintades als espais oposats.  
Els paraments, circumdats per un ric sòcol de taulellets del segle XVI, que s?estenen també pel paviment, estan decorats amb magnífiques pintures al fresc, atribuïdes per Orellana a Donís Vidal. Aquestes pintures simulen motllures i arquitectures que serveixen de suport estructural al complex programa iconogràfic d'exaltació eucarística, desenvolupat per mitjà de diverses escenes en medallons i cartel·les amb inscripcions bíbliques de les filactèries de neta tradició contrarreformista.  
Finalment, l'any 1741, s'inicien les obres de conclusió del campanar, contractades amb el mestre d'obres Josep Mínguez, la fàbrica del qual, de considerables proporcions estructurals, exemplifica una nova tipologia de torres campanar de sorprenent fortuna a les terres valencianes, caracteritzades pel desenvolupament d'un potent coronament esglaonat de dos cossos amb aletes i amb un capitell i de teules esmaltades. Es en aquest moment quan s'hagué de reformar la façana, rematada per un potent perfil mixtilini d?evident tradició del segle disset, relacionat amb certs elements decoratius de la capella de la Mare de Déu.  
Posteriorment, l'església ha estat repristinada amb estucs i daurats els quals li confereixen un cert caràcter del segle XIX, que desdiu notablement de la primigènia estructura barroca, evident encara en nombrosos detalls decoratius.  
ANNEX II  
Immoble objecte de la declaració Parts integrants, pertinences i accessoris  
Es consideren parts integrants de l?immoble objecte de declaració la nau principal amb les capelles que en formen part, el campanar, incloent-hi les campanes i els mecanismes, el sagrat, amb els taulellets de ceràmica i pintures murals, i la resta de la parcel·la i zones lliures incloses en la mateixa titularitat.  
ANNEX III  
Area de protecció  
A) Motivació de la delimitació proposada.  
La delimitació proposada es justifica d?acord amb els criteris següents:  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, i pot afectar alhora tant visualment com físicament qualsevol intervenció que es realitze sobre elles.  
- Parcel·les que recauen al mateix espai públic que el BIC i que en constitueixen l?espai visual i ambiental immediat i en què qualsevol intervenció que es realitze pot comportar una alteració de les condicions de percepció d'aquest o del caràcter de l?espai urbà.  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment i que constiueixen part de l'ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no estiguen molt a prop del BIC, n'afecten de forma fonamental la percepció.  
B) Descripció literal de la delimitació.  
Per tal de fixar correctament la delimitació de l'entorn de protecció, n'establirem prèviament un origen i un sentit.   
Origen. Cantó sud-est de la conjunció dels carrers del Bisbe Soler i de Juan Aguilar.  
Sentit.  
El de les manetes del rellotge.  
La línia corre des de l'origen, tot seguint l'alineació del carrer de Juan Aguilar fins a la conjunció amb la paral·lela al carrer de Bisbe Soler, des del cantó del carrer dels Dragamines i seguint aquesta paral·lela esmentada, des d'aquest punt recorre 7 metres l'alineació del carrer dels Dragamines i, des d?ací, en paral·lel al carrer del Baró de Barxeta, fins a trobar l'alineació més pròxima del carrer del Gravador Endíganos i, des d'aquest punt, en diagonal, fins a un punt situat a 15 metres de l'alineació del carrer del José Noguera fins a la conjunció amb la perllongació de l'alineació del carrer de Vinalesa. Des d'aquest punt, la línia corre primer l'alineació del carrer de Vinalesa fins que troba el carrer de Bagant, per on puja 23 metres i trenca en línia recta pel capçal de l'edifici amb el qual enfronta el punt del canvi de direcció, fins que troba, en línia recta, l'alineació nord del carrer de l'Horta»i continua per allí fins a trobar l'alineació nord del carrer de Riba-roja fins a un punt del mateix carrer situat a 10 metres del carrer de Parra i, des d'aquest punt, seguint la mitgera de la qual aquest punt és l'origen, fins el carrer del Metge Vicent Torrent i corrent la mateixa mitgera fins a la conjunció amb l'alineació est del carrer de Juan Aguilar i per ací fins a l'origen.  
C) Delimitació gràfica.  
Adjuntem el plànol per a la seua publicació.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 1782, del 14-05-1992 (1992/824804)

RESOLUCIÓN de 8 de abril de 1992, de la Dirección General de Patrimonio Cultural de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa un expediente de declaración de bien de interés cultural con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Muestra Señora de la Misericordia del barrio de Campanar, de Valencia.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   1782

Fecha DOGV
:   14-05-1992

Sección del DOGV
:   OTRAS DISPOSICIONES

Número del documento
:   1992/824804

CVE


Fecha del documento
:   08-04-1992

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

Corrección de errores

Resolución de 8 de abril de 1992, de la Dirección General de Patrimonio Cultural de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se incoa un expediente de declaración de bien de interés cultural con categoría de monumento, a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Misericordia del barrio de Campanar de Valencia.  
Visto el informe emitido por el Servicio de Patrimonio Artístico Inmueble favorable a la incoación de expediente de declaración de bien de interés cultural con categoría monumento de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Misericordia del barrio de Campanar en Valencia;  
Considerando lo que disponen los artículos 9 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, y 11 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, para el desarrollo parcial de dicha ley, la Dirección General de Patrimonio Cultural de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana ha resuelto:  
Primero  
Incoar expediente de declaración de bien de interés cultural con la categoría de monumento a favor de la iglesia parroquial de Nuestra Señora de la Misericordia del barrio de Campanar en Valencia.  
Segundo  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 12.1 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, de desarrollo parcial de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, describir para su identificación el bien objeto de la incoación y delimitar la zona afectada, en los anexos que se adjuntan a la presente resolución.  
Quedan afectados asimismo por esta incoación los bienes muebles que se relacionan en el anexo II, sin perjuicio de que pueda ampliarse la relación durante la tramitación del expediente.  
Tercero  
Seguir con la tramitación del expediente, según las disposiciones vigentes.  
Cuarto  
Dar traslado de esta resolución a la Alcaldesa- Presidenta del Ayuntamiento de Valencia y hacerle saber que, de acuerdo con lo que establece el artículo 16 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, la presente incoación determina la suspensión de las licencias municipales de parcelación, edificación o demolición en la zona afectada y de los efectos de las ya otorgadas, y que, según el artículo 19 en relación con el 11 del citado cuerpo legal, la realización de obras en el monumento que se pretende declarar o en su propio entorno deberá ser autorizada por la Dirección General de Patrimonio Cultural, así como que será preceptiva la misma autorización para colocar en fachadas o en cubiertas cualquier clase de rótulo, señal o símbolo.  
Quinto  
Que, de acuerdo con lo que dispone el artículo 12.2 del Real Decreto 111/1986, de 10 de enero, para el desarrollo parcial de la Ley 16/1985, se notifique esta resolución a los interesados, a los efectos oportunos, y al Registro General de Bienes, de Interés Cultural para su anotación preventiva.  
Sexto  
Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.  
Valencia, 8 de abril de 1992. - La Directora General de Patrimonio Cultural: Evangelina Rodríguez Cuadros.  
ANEXO I  
Descripción histórico- artística  
La iglesia parroquial de N.ª S.ª de la Misericordia de Campanar constituye un ejemplo singular de los complejos procesos constructivos de las iglesias parroquiales valencianas, en la que se advierten múltiples intervenciones y reformas, tanto de carácter estructural como decorativo, entre las que destaca la asombrosa decoración mural del trasagrario y la magnífica fábrica del campanario, que ejemplifica una nueva tipología constructiva.  
La parroquia fue instaurada el 6 de septiembre de 1507, sobre una. antigua ermita de término propiedad de Ausiás de Valeriola, ,en la que desde antaño se celebraban los cultos divinos por parte de los beneficiados de la iglesia parroquial de Santa Catalina, de la cual era sufraganea. En esta misma fecha Pedro Raimundo Dalmau cedió 130 palmos de solar de su alquería para edificar la nueva fábrica, en cuya área quedó comprendida la antigua ermita y por esta gracia el referido Pedro R. Dalmau fue nombrado patrón plenipotenciario de la misma, con derecho de presentación y tribuna para sí y sus sucesores.  
Este primitivo templo de pequeñas dimensiones, constituiría probablemente un ejemplo típico de iglesia parroquial uninave con capillas laterales entre contrafuertes de tracería tardogótica, de cuya fábrica tan sólo conservamos parcialmente ciertos indicios de su estructura en planta, integrada plenamente en las sucesivas renovaciones estructurales.  
El 19 de febrero de 1596, en el transcurso de las obras del osario de los beneficiados, tuvo lugar el hallazgo de un bajo relieve de alabastro de la Virgen que con el tiempo tomo la advocación del municipio. El espiritu devocional de este suceso hizo que se edificase una pequefía capilla que fue inagurada en 1603 y que posteriormente será considerablemente ampliada.  
A finales del siglo XVII, al igual que sucede en la mayoría de las parroquias valencianas, se inician las obras de renovación del templo; consistentes fundamentalmente en la ampliación del presbite, río, construcción del trasagrario, erección de nueva planta de la capilla de la comunión y la renovación de la capilla de N.ª S.ª de Campanar, siguiendo los postulados del barroco decorativo de tradición vernácula. A esta renovación corresponde también la construcción del antiguo campanario, que a juzgar por las deliberaciones de las juntas de fábrica, no llegó a ejecutarse en su proyecto inicial, por lo que quedó inconcluso en torno a 1703, fecha en que es contratada la construcción de una monumental veleta como remate provisional. El retablo mayor, destruido en la pasada Guerra Civil, era obra del escultor valenciano Tomás Vergara.  
De este período, tras sucesivas renovaciones, tan sólo conservamos íntegramente el trasagrario, que constituye uno de los ejemplos más interesantes de los maltrechos ostensorios valencianos. Situado en el testero del templo, presenta planta rectangular, con acceso directo por dos puertas laterales junto al altar mayor. Está cubierto por una bóveda de cañón, dividida en tres secciones por cuatro arcos fajones, que dan lugar en su centro a una singular bóveda vaída que intenta aparentar una cúpula rebajada sobre pechinas, al igual que sucede en las capillas laterales de la iglesia parroquial de los Santos Juanes. El espacio queda iluminado por un único punto de luz recayente a la calle lateral, y se fingen ventanales en los espacios opuestos.  
Sus paramentos, circundados por un rico zócalo de azulejos seis centistas, que se extienden también por el solado, están decorados con magníficas pinturas al fresco, atribuidas por Orellana a Dionis Vidal. Las mismas fingen molduras y arquitecturas, que sirven de soporte estructural al complejo programa iconográfico de exaltación eucuarística, desarrollado a través de diversas escenas en medallones y cartelas, apoyadas teológicamente por las inscripciones bíblicas de las filacterias de neta tradición contrarreformista.  
Finalmente en 1741 se inician las obras de conclusión del campanario, contratadas con el maestro de obras José Mínguez; Cuya fábrica de considerables proporciones estructurales, ejemplifica una nueva tipología de torres campanario de asombrosa fortuna en tierras valencianas, caracterizados por el desarrollo de un potente remate escalonado de dos cuerpos con aletas de enlace y coronado por un chapitel de tejas vidriadas. Es en este momento cuando debió reformarse la fachada, rematada por un potente perfil mixtilíneo de evidente tradición setcentista, en conexión con ciertos elementos decorativos de la capilla de la Virgen.  
Posteriormente la iglesia ha sido repristinada con estucos y dorados que le confieren un cierto carácter decimonónico, que desdice notablemente de su primigenia estructura barroca, evidente todavía en numerosos detalles decorativos.  
ANEXO II  
Inmueble objeto de la declaración  
Partes integrantes, pertencias y accesorios  
Se consideran como partes integrantes del inmueble objeto de declaración, la nave principal con las capillas que forman parte de las mismas, el campanario, incluyendo las campanas y mecanismos, el trasagrario, con su azulejería y pinturas murales, y el resto de parcela y zonas libres incluidas en la misma titularidad.  
ANEXO III.  
Area de protección  
A) Motivación de la delimitación propuesta.  
La delimitación propuesta se justifica basándose en los siguientes criterios:  
- Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el BIC, que puedan afectar al mismo tanto visual como físicamente cualquier intervención que se realice sobre ellas.  
- Parcelas recayentes al mismo espacio público que el BIC y que constituyen su entorno visual y ambiental inmediato y en el que cualquier intervención que se realice puede suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.  
- Espacios públicos en contacto directo con el BIC y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.  
- Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que aún no teniendo una situación de inmediatez con el BIC afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.  
B) Descripción literal de la delimitación  
Para fijar correctamente la delimitación del entorno de protección estableceremos previamente un origen y un sentido.  
Origen. Esquina sur. Este del encuentro de las calles del Obispo Soler y de Juan Aguilar.  
Sentido.  
Sentido horario.  
La línea discurre desde el origen, siguiendo la alineación de la calle de Juan Aguilar, hasta el encuentro con la paralela a la calle del Obispo Soler, desde el quiebro de la calle de los Dragaminas y siguiendo esta paralela mencionada, desde este punto, recorre 7 metros la alineación de la calle de los Dragaminas y de ahí, en paralelo a la calle del Barón de Barxeta, hasta encontrar la alineación más cercana de la calle del Grabador Enguídanos, y desde este punto, en diagonal, hasta un punto situado a 15 metros de la alineación de la calle de José Noguera, hasta el encuentro con la prolongación de la alineación de la calle de Vinalesa. Desde este punto la línea discurre por la alineación de la calle de Vinalesa hasta encontrar la calle de Bagant, por la que sube 23 metros, para girar en línea recta, por el testero del edificio con el que enfrenta el punto del cambio de dirección, hasta encontrar, en línea recta, la alineación norte de la calle de la Huerta y continúa por la misma hasta encontrar la alineación norte de la calle de Riba- roja, hasta un punto de la misma, situado a 10 metros de la calle de Parra y desde este punto, siguiendo la medianera de la que el punto es origen, hasta la calle del Médico Vicente Torrent, y recorriendo la misma hasta encontrar la alineación este de la calle de Juan Aguilar y por ella hasta el origen.  
C) Delimitación gráfica  
Se adjunta plano para su publicación.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML