Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 9944, del 25-09-2024 (2024/9613)

RESOLUCIÓ de 19 de setembre de 2024, per la qual s’incoa l’expedient per a declarar bé d’interés cultural immaterial el sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   9944

Data del DOGV
:   25-09-2024

Secció del DOGV
:   III. ACTES ADMINISTRATIUS - C) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2024/9613

CVE
:   DOGV-V-2024-9613

Data del document
:   19-09-2024

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Cultura, Universitats i Ocupació

Tipus de document
:   Resolució

L’article 12 de l’Estatut d’Autonomia de la Comunitat Valenciana assenyala que correspon a la Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i dels valors i interessos del poble valencià, així com el respecte a la diversitat cultural i el patrimoni històric de la Comunitat Valenciana.

Per la seua part, la Llei 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, establix en l’article 45 que seran declarats béns immaterials d’interés cultural les activitats, les creacions, els coneixements, les pràctiques, els usos i les tècniques que constituïxen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i de les formes de vida tradicionals dels valencians, així com les tradicions en les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d’oci, i, especialment, les que han sigut objecte de transmissió oral i les que mantenen i potencien l’ús del valencià.

Vistos els informes tècnics favorables a la incoació de l’expedient de declaració de bé d’interés cultural immaterial emesos pel Servici de Patrimoni Cultural i per la Comissió Tècnica per a l’Estudi i l’Inventari del Patrimoni Immaterial.

Considerant el que disposa l’article 27 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià,

RESOLC

*Primer*

Incoar l’expedient per a declarar bé d’interés cultural immaterial el sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí.

*Segon. Descripció del bé i valors*

D’acord amb els articles 28 i 45 de la Llei de la Generalitat Valenciana 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es fa constar, en l’annex d’esta resolució, la descripció i els valors del bé.

*Tercer. Mesures de protecció i salvaguarda*

La protecció del sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí, com a patrimoni cultural immaterial, es concretarà en les mesures següents:

a) Realitzar tasques d’identificació, descripció, investigació, estudi i documentació amb criteris científics.

b) Incorporar els testimoniatges disponibles a suports materials que en garantisquen la protecció i preservació.

c) Vetlar pel desenvolupament normal i la pervivència d’esta manifestació cultural, així com tutelar la conservació dels seus valors tradicionals i la seua transmissió a les generacions futures.

Qualsevol canvi que excedisca el desenvolupament normal dels elements que formen esta manifestació cultural s’haurà de comunicar a la direcció general competent en matèria de patrimoni cultural perquè, si és el cas, reba l’autorització administrativa i es modifique esta declaració.

La gestió del bé la tindrà l’Ajuntament d’Algemesí, junt amb tots els actors d’esta manifestació immaterial que seran els qui decidiran sobre aspectes materials i immaterials, així com sobre el desenvolupament de la manifestació cultural mencionada.

*Quart*

En compliment del que establix l’article 27.3 de la Llei 4/1998, d’11 de juny, del patrimoni cultural valencià, es notifica esta resolució als interessats, i es comunica al Registre General de Béns d’Interés Cultural perquè s’anote de manera preventiva.

*Quint*

Publicar esta resolució amb el seu annex en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*  i en el *Boletín Oficial del Estado*.

ANNEX

1. Identificació

Sistema constructiu tradicional de la plaça de bous d’Algemesí

a. Identificació geogràfica

Plaça de bous efímera que es munta cada mes de setembre a la plaça Major d’Algemesí. La Ribera Alta. Província de València.

b. Àmbit

Coneixements tradicionals sobre pràctiques productives, processos i tècniques.

c.Tipologia

Sistema constructiu tradicional

d. Denominació principal i altres

Sistema constructiu de la plaça de bous d’Algemesí; muntatge de la plaça

e. Comunitats o persones relacionades amb l’element

El bastiment de la plaça de bous té un fort caràcter històric, patrimonial i artístic; és un bé patrimonial cultural que els ciutadans d’Algemesí construïxen tradicionalment cada any amb satisfacció i orgullosos pel seu compromís amb la tradició de segles d’història que es transmet de generació en generació, al fer possible el treball i l’organització conjunta en la comissió taurina de les penyes de joves, penyes d’adults i de gent més gran. Així ho ha entés sempre el poble. Així ho ha comprés i autoritzat sempre l’Administració.

f. Descripció concisa

La plaça de bous d'Algemesí té una forma característica i que la dota de singularitat en el món de les places de bous. Ideada en la forma actual en 1943 per l'arquitecte Joan Segura de Lago, la plaça és en l'actualitat un quadrilàter amb els costats paral·lels a les façanes dels edificis que formen la plaça Major. Està dividida en 29 grades disposades en quatre seccions: de la 2 a la 4 formen el costat de l'Ajuntament, del 6 al 14 formen el costat de la Pastora, del 16 al 20 el costat de Xarpa, i del 22 al 29 el costat de l'Església. Queden quatre grades que formen els quatre cantons del quadrilàter, l'1, el 5, el 15 i el 21.

Els cadafals es fixen en el paviment, per mitjà de daus, els punts de col·locació dels puntals de càrrega davanters de cada cadafal. La primera secció d'anguileres reposa sobre estos i sobre una jàssera assentada sobre puntals de càrrega compostos per dos peces, una com a suport i una altra com a guia (normalment troncs de pi) lligats com a mínim per tres trossos de corda. Entre estos puntals i els davanters van dos troncs com a tirants. Molt pocs cadafals tenen una sola secció, generalment tenen dos seccions (alguns angles més). Esta segona secció reposa sobre la primera jàssera i sobre una segona, també sobre puntals de càrrega, enriostats per mitjà de taulons, formant la creu de Sant Andreu i davall un entarimat o llit de polaines col·locades en sentit vertical. Sobre les anguileres es col·loquen les esquadres a nivell i col·locades una darrere d'una altra. Després es tapa el cadafal amb un forro de taulers i deixant un espai per a l'escala. A continuació, es col·loquen els seients sobre la graderia o es posen cadires o banquetes. La construcció d'esta plaça comença a les poques hores de l'entrada de la Mare de Déu de la Salut en la Basílica de Sant Jaume en l'última processó de les festes de la patrona.

2. Marc espacial

a. Localització

Plaça Major d’Algemesí. X: 721 481; Y: 4341089

b. Recorregut

La festa de la Setmana de Bous d’Algemesí, així com els elements que la caracteritzen i entre estos la seua peculiar plaça rectangular de fusta contenen un fort caràcter historicopatrimonial únic en l’àmbit de la nostra comunitat i, fins i tot, a escala d’Estat.

3. Marc temporal

Va ser en 1943 quan el prestigiós arquitecte algemesinenc Joan Segura de Lago junt amb un grup de mestres de cadafals conceben la plaça tal i com es coneix hui en dia, adaptada a la plaça major quasi rectangular, adaptada als carrers que aboquen a la plaça, a les balconades, a les edificacions i raconades existents. Una plaça que forma un conjunt harmònic i d’enginy format per puntals, jàssenes, taules, taulons, bancs, etc. que es relliguen amb algeps o corda d’espart... La plaça no té recolzament en les parets circumdants i se sosté mitjançant una estudiada compensació de forces formant unes graderies resistents i fermes amb un ample passadís per la part de baix que permet circular als espectadors sense problema.

a. Calendari

És un treball frenètic a què es comença a donar forma una vegada que la Mare de Déu entra en la Basílica de Sant Jaume en la matinada del 9 de setembre. Pel que respecta a les fustes que són utilitzades en l’estructura de la plaça, són les mateixes, any darrere d’any, sols es canvien en el cas que estiguen deteriorades. Cada penya cadafalera és l’encarregada de custodiar i guardar les fustes que donen forma al seu cadafal. Cordes, claus i fusta són els únics materials que s’utilitzen per al muntatge de la plaça, afortunadament mai en la història de la festa ha calgut lamentar cap contratemps; això sí, la plaça compleix totes les normes de seguretat. Els corrals que es munten per a guardar el ramat destinat per a la lídia és una idea materialitzada pel mestre Coloma, que va voler així que la plaça de bous d’Algemesí  tinguera estos espais prop de la plaça.

b. Periodicitat

Algemesí també és la ciutat que tots els anys construïx una espectacular plaça de bous rectangular de fusta, en la qual se celebra, a finals de setembre, la fira de correguda de jònecs més antiga i important del món. És la Setmana de Bous d’Algemesí.

4. Descripció i caracterització

La plaça de bous d'Algemesí té des dels seus inicis, una sèrie d'aspectes constructius molt peculiars, que units tots estos, la fan diferent a la majoria de places de bous. Aspectes com ara la seua ubicació (en la plaça Major d’Algemesí), materials que s'empren en la seua construcció (la fusta, claus i cordes de lligar) i el temps de muntatge (una setmana), la fan única en el seu gènere.

La plaça de bous esta situada en la plaça Major d'Algemesí i n’ocupa la totalitat, des de la qual sobreïxen els edificis confrontants a la plaça, el balcó de l'Ajuntament i el campanar de l'església.

La superfície de plaça és d’aproximadament de mil set-cents metres quadrats. La zona de lídia o albero és un quadrilàter d'uns set-cents metres quadrats, i la resta de la plaça, la graderia, un espai que permet un aforament de més de quatre mil persones assegudes.

Els materials emprats per a la seua construcció són materials tradicionals, la fusta i corda de lligar, i per descomptat, les tatxes de totes les grandàries.

a. Orígens documentats o atribuïts

La plaça ha evolucionat al llarg dels temps des de la formada per carros fins a l'estructura actual, ideada per l'arquitecte Segura de Lago amb la col·laboració de mestres cadafalers locals l'any 1943 i la qual consistix en una estructura de jàsseres lligades entre si per formar les grades i adaptar-se singularment al traçat quadrangular de la plaça.

Una festa ancestral

Encara que les primeres notícies taurines que es conserven en l’Arxiu Municipal d’Algemesí daten del 1643, és segur que se celebraven festes amb bous des de molt abans.

A això va contribuir que la població tinguera un corral de bous, que era un terreny destinat exclusivament a pastura. Posseir un corral era una distinció i un dret reial que Algemesí gaudia des de l’època medieval. Quan s’arrendava a ramaders de boví, se’ls exigia, a més del pagament del preu de l’arrendament i el compliment del proveïment de carn, que deixaren alguns animals per a córrer-los en les festes.

Els animals entraven pels carrers d’Algemesí fins a la plaça Major, on es muntaven plataformes rudimentàries per a poder veure l’espectacle, primer amb carros i troncs de morera, i més tard amb graderies que donaren lloc a la plaça que hui coneixem. La festa va nàixer del poble, i amb la seua participació es va modelar i va créixer. De fet, la forma rectangular i la manera de muntar la plaça de bous és fruit de l’arquitectura popular.

b. Evolució històrica / modificacions

Les primeres notícies taurines que es conserven en l’Arxiu Municipal daten del 19 d’agost de 1643, encara que la relació d’Algemesí amb els bous arrancà en el segle XIV.

Construcció de les primeres places

Des de sempre, la festa es va celebrar en la plaça Major, per la qual cosa va ser necessari procurar a la concurrència un lloc on poder contemplar l’espectacle. A mesura que la festa despertava major interés i el seu auge anava en alça, era necessari idear una graderia amb major capacitat i prou consistent per a albergar el creixent nombre d’aficionats.

No se sap amb certesa quan van nàixer els cadafals com a tals, però se suposa que ja a principis del segle XVIII l’aparença de la plaça era similar a la que ha perdurat fins als nostres dies. El document ja referit anteriorment pel qual el consistori va pagar en 1735 al fuster Josep Domínguez per fer i formar el rogle, deixa prou clar que les festes taurines eren ja tradicionals, que se celebraven en el mateix lloc i, per tant, ja existia una plaça o graderia disposada per a presenciar els festejos. La primitiva plaça es formava amb carros, portes velles i taulons clavats entre si sobre un trenat de troncs. Dins de la plaça, el frontis dels cadafals el componien troncs de pi o morera. Les primeres graderies van ser planes, a manera de tarima alta sostinguda per un bosc de troncs verticals i creuats que feien que el trànsit inferior fora tota una proesa. Dalt, la gent més propera a l’arena s’asseia sobre mantes o pells, i darrere, en caixons i catrets, els altres.

Més tard, es va xapar amb taulons l’interior de la plaça i van començar a posar-se quatre o cinc graderies en el cadafal de la Confraria de la Divina Pastora, que va ser el pioner. La construcció d’estos elementals cadafals es va imposar a principis del segle XIX, i la primera dada rigorosa que notifica el seu alçament el trobem en el llibre d’Acords, quan, amb data 9 de setembre de 1843, es va decidir que els gastos derivats del seu muntatge anaren a compte de la vila, fins i tot es va designar un mestre d’obra. El 17 de setembre de 1859, l’Ajuntament va donar plens poders a l’alcalde perquè concedira la construcció del cadafal a qui considerara més oportú. I un any més tard es va proposar «fer un entaulat amb grades per a les corregudes, i percebre dels que l’ocupen la corresponent retribució». És una dada importantíssima, perquè el document deixa fixada l’evolució de la plaça a la seua fisonomia singular i definitiva.

Evolució de la plaça en el segle XX

A principis del segle XX es diferenciaven diversos tipus de cadafals, i encara que l’aparença final era de muntatge d’una sola peça, la veritat és que gran part dels llocs comprenien cadafals i cadafalets. Estos últims eren els més pròxims a l’arena i, per tant, més baixos, i darrere d’estos, prolongant-se en altura, se situaven els grans per a acabar formant un cos. La veritat és que el muntatge de tants llocs, encara que més xicotets que els actuals, era un autèntic maldecap per la quantitat d’acoblaments que s’havien d’ajustar. Com a anècdota, cal fer constància que aquella plaça de principis de segle deixava un espai obert –sense xapar– en el frontis, a l’altura dels ulls d’una persona, que permetia veure els bous des de baix dels cadafals a peu d’arena; això sí, amb el pagament previ de la pertinent entrada.

La fisonomia de la plaça i del muntatge dels cadafals va canviar poc fins a l’arribada dels anys 40, quan l’arquitecte local Joan Segura de Lago, amb la inestimable ajuda dels mestres cadafalers, va unificar criteris per a acabar posant a tots d’acord a l’hora d’erigir la plaça. Ja en 1942, desapareix la diferenciació de cadafals i cadafalets, i es construïxen de metre en metre de frontera i d’una sola peça -és a dir, des del frontis fins a les façanes-, i en la subhasta, tot aquell que es quedara dos metres tenia dret a quedar-se, si li interessava, els dos següents al mateix preu que els anteriors. Un any després, es van subhastar per primera vegada de dos en dos metres, i continuaren amb l’opció de dos metres més.

Però la major contribució de Joan Segura de Lago va ser aclarir el pas inferior de la plaça, que fins llavors era un maremàgnum de pins i fustes que feien del trànsit del personal quasi una proesa. Cada penya muntava i apuntalava segons el seu criteri, això sí, sempre supervisat per l’arquitecte pertinent. Es va estudiar la millor manera de combinar funcionalitat i seguretat, i el resultat va ser un ample corredor per a poder circular que ha perdurat, sense més canvis, fins als nostres dies.

Per convertir-se en pràctica habitual que cada penya es quedara amb dos llocs de dos metres contigus, a partir de 1950, els cadafals van quedar estipulats en quatre metres (els estàndard), donant com a resultat els 29 llocs que hui coneixem. Eixe mateix any es van fixar uns punts en el paviment de la plaça Major per a la col·locació dels puntals de càrrega, punts que encara hui perduren, encara que amb una notòria millora en comoditat que va aportar el mestre de cadafals José Borrás ‘Coloma’ amb unes arquetes fixes de 60 cm. de profunditat.

c. Personatges: indumentàries, pràctiques i funcions

Al contrari del que es puga pensar per la complexitat de l'estructura, són els mateixos cadafalers els que s'encarreguen d'alçar en poc més d'una setmana esta obra, sota l'atenta mirada del tècnic de plaça i sota la supervisió de l'aparellador i de l'arquitecte.

Dirigint el muntatge a peu de plaça

La família Borràs més coneguda com Coloma tota una vida lligada al muntatge de la plaça i barreres del carrer. Primer, Coloma pare, com a cap de plaça, i després, el seu fill, Salvador. D'altra banda, Pepe, muntador dels corrals i les barreres del recorregut dels bous. Una família lligada a una festa, a una tradició i a un poble.

d. Elements, processos

Els materials emprats per a la seua construcció són materials tradicionals, la fusta i corda de lligar, i per descomptat els claus de totes les grandàries.

Com a puntals de càrrega o pilars, s'utilitza pi del país, de diferents longituds. Des dels puntals de suport en la part davantera «frontis», d'un metre de longitud, fins a puntals de càrrega en l’última secció dels cadafals de cantonada, que superen els dotze metres, i que ascendeixen fins a un total de més de mil dos-cents puntals en tota la plaça.

La fusta utilitzada és pi del país, amb diferents dimensions i grossàries segons la seua funció en l'estructura del cadafal, tenim les bigues de càrrega o «peces de càrrega» de 400x25x7,5 cm, les biguetes o «anguileres» de 400x20x6,5 cm « i els taulons o les planxes de cobriment de 400x20x2,5cm, a més de les esquadres, tacs i tascons per al muntatge dels escalons de la graderia, i és el total de fusta utilitzada de més de cent metres cúbics.

e. Desenvolupament i seqüenciació temporal

En l'actualitat, la tradició, millorada cada any amb xicotets o grans detalls tècnics, en la construcció dels cadafals la facilita la fixació en el paviment per mitjà de daus dels punts de col·locació dels puntals de càrrega davanters de cada cadafal. La primera sèrie d’anguileres descansa sobre estos i sobre una jàssera assentada sobre puntals de càrrega compostos de dos peces, una com a suport i una altra com a guia (normalment són troncs de pi) lligades com a mínim per tres lligasses de corda. Entre eixos puntals i els davanters van dos troncs com a tirants.

Molt pocs cadafals tenen un sol tram; els altres tenen dos trams o més (els angles). Este segon tram descansa sobre la primera jàssera i sobre una segona, també sobre puntals de càrrega, enriostrats mitjançant taulers, formant la "creu de Sant Andrés", i davall un entarimat o llit de polaines col·locades en sentit vertical. Els cadafals de més de dos trams, els puntals de càrrega posteriors dels quals donen a parts lliures d'edificis, van apuntalats amb llarguíssims troncs de pi. Sobre les anguileres es col·loquen les esquadres a nivell en la seua estesa, col·locades una a continuació d'una altra fins al pendent total; sobre estes es tapa el cadafal amb taulons, deixant un buit per a l'escala de pujada.  Després es col·loquen els seients sobre la graderia o bé es posen cadires o bancs.

f. Organització / dedicació / finançament

Una plaça única

La plaça és un exercici metafísic de compensació de forces, d’equilibri i al mateix temps de robustesa i seguretat. Fusta, claus i cordatge: això és tot. Cada 9 de setembre, la plaça Major s’ompli amb les fustes que les penyes utilitzaran per a elevar una plaça de bous amb capacitat per a quasi 5.000 espectadors que quedarà totalment muntada en el termini aproximat de deu dies, disposada per a albergar la fira de jònecs més antiga i important del món.

g. Relació dels béns mobles i immobles o entorns d’interés vinculats

La plaça de bous, esta situada en la plaça Major d'Algemesí i ocupa la seua totalitat, des de la qual sobreïxen els edificis confrontants a la plaça, el balcó de l'Ajuntament i el campanar de la basílica de Sant Jaume, declarada bé d’interés cultural.

5. Interpretació i simbolismes

La plaça és la senya d’identitat de la Setmana de Bous d’Algemesí, és l’orgull d’un poble que la sent com a pròpia, és l’estàndard que fa única una fira singular. Muntar la plaça és l’argument de la festa. La força de la tradició imposa i obliga a seguir alçant, any rere any, cada mes de setembre un monument únic d’arquitectura i enginyeria popular.

6. Percepció i implicació de la població i grau d’obertura als públics

Una organització peculiar

En l’actualitat la plaça es construïx gràcies al muntatge de vint-i-nou cadafals. Vint-i-nou peces adjudicades a través d’una subhasta anual en la qual intervenen totes les penyes que pretenen optar a un lloc i que, després d’aconseguir el seu propòsit, han d’encarregar-se no sols del muntatge, sinó també de la venda de les entrades corresponents.

El resultat econòmic final de la subhasta constituïx el pressupost per a confeccionar els cartells dels nou dies de Fira i altres espectacles que es desenvoluparan, tot això organitzat per una comissió taurina formada per un membre de cada cadafal.

Pareix evident, per tant, que ens trobem davant d’una de les fires més antigues del panorama taurí mundial, i els seus cartells, això sí, anunciaren des de sempre i pràcticament en exclusiva, els noms més importants de l’escalafó de joneguers. És per això que Algemesí ha constituït un referent per a les joves promeses del toreig, i un triomf en la seua plaça ha significat un aval per a la seua carrera.

Tot i això, Algemesí no s’ha privat de la contractació puntual d’alguns dels millors matadors de bous dels últims temps, així com de les figures del toreig a cavall més significatives.

El plec de condicions

Des del segle XVIII la construcció de la plaça sempre va seguir un patró marcat pels tècnics que a este efecte designava el consistori. Però el primer plec de condicions rigorós degué nàixer al mateix temps que la subhasta, suposadament a la fi del XIX, a pesar que el més antic que es conserva és un manuscrit que porta data de 1908.

7. Salvaguarda

a. Agents i metodologia de transmissió

La comissió taurina

La comissió taurina es constituïx entre els representants de cada penya adjudicatària de la subhasta per a assumir la responsabilitat en l’organització de la Fira. Totes i cadascuna de les 29 penyes o cadafals tenen dret a tindre un portaveu. Per damunt de la comissió únicament està l’Associació de Penyes Cadafaleres, l’òrgan suprem de les quals és l’assemblea general. Formen part de l’Associació amb veu i vot totes les penyes adjudicatàries de cadafal en la subhasta d’eixe any.

Precedents de la comissió

La primera vegada que el llibre d’actes cita la comissió dels bous va ser el 5 de setembre de 1877, quan després que la corporació decidira expulsar la vacada del bovalar i aprovara donar sis corregudes de bous pagats del fons municipal, es van nomenar cinc membres per a fer-se càrrec de l’organització de la festa. Tots pertanyien al consistori, perquè llavors la festa era administrada i dirigida per l’ajuntament; com ben segur que ja abans de l’esmentada data existien encarregats de coordinar tot el referent als bous, per exemple els ‘verlas’, encarregats de la selecció d’animals en el bovalar.

A partir de mitjans del segle XX, l’ajuntament es va valdre d’aficionats de reconegut prestigi perquè assessoraren i contribuïren a l’organització. Estos col·laboradors van començar a aflorar a partir de la postguerra, amb noms com ara Batiste Rubio Montoro, Jesús Martínez o José Bomboí. Hi ha precedents històrics que assenyalen un intent per part dels mateixos cadafalers de controlar la festa. Els primers es remunten a 1914, i més tard, amb més insistència en 1922, quan un grup de penyistes va sol·licitar que, per a tractar els assumptes de les festes taurines, s’incloguera una gestora a la qual ells mateixos havien denominat La Iniciativa. La proposta no va tindre èxit perquè el consistori no la va tindre en compte.

Evolució en la conformació de la comissió

Des del segle XVII, la Comissió, si és que llavors se li podia denominar així, estava formada pels jurats de la vila, que n’eren quatre. El nombre d’integrants no va pujar fins als anys 40 del segle XX. La primera modificació substancial de la Comissió va ocórrer en 1945, quan es va determinar que estiguera composta per tres cadafalers a més de tres regidors del consistori. En 1960 s’augmenten a cinc els representants cadafalers i sis delegats de l’ajuntament. En 1971 es disposà que la Comissió Taurina estiguera composta per set cadafalers, 13 membres de la corporació municipal i tres assessors triats entre els aficionats algemesinencs de reconegut prestigi. En 1972 els cadafalers augmenten a deu els seus representants. Però la modificació més dràstica i important esdevé en 1979, quan l’ajuntament cedeix tot el protagonisme en la celebració de la Fira als penyistes i deixa a les seues mans i amb caràcter general la constitució de la Comissió. Únicament, i només a efecte de supervisió, es va integrar diversos regidors.

b. Altres accions de salvaguarda

A escala arquitectònica: el règim de protecció és l’assignat als elements amb nivell de protecció parcial a les normes del Catàleg. Les intervencions en la plaça hauran de ser integrables o desmuntables per al posterior muntatge dels cadafals en setembre.

Entorn de protecció. D’acord amb l’article 11.1.a) del Decret 62/2011 del Consell l’entorn de protecció de l’immoble és el resultant de sumar a l'illa on es troba els espais públics limítrofs amb este incloent les façanes que entren en contacte en els espais públics esmentats. La mateixa plaça i les façanes de les edificacions és l’entorn de protecció.

c. Identificació de riscos i diagnòstic

Les peculiaritats fruit de l'esdevenir històric quant a organització (subhasta pública de lots de la plaça), temporalitat (nou dies de festejos), ubicació (la plaça Major de la ciutat, que acabades les festes ha de recuperar el pols normal de centre ciutadà) i, sobretot, la tradició, ens induïxen a pensar que per la seua versatilitat d'ús, fàcil transport, moderat cost d'adquisició i gran capacitat d'especejament i reutilització, la fusta té assegurada la pervivència com a principal element constructiu de la plaça de bous d'Algemesí. Això no obstant, qualsevol modificació substancial posarà en perill la supervivència de la festa, la construcció d’esta històrica plaça de bous i la seua peculiar i original forma de construcció i gestió.

d. Valoració  i justificació de la declaració

La construcció de la plaça de bous té un fort caràcter històric, patrimonial i artístic; és un be patrimonial cultural que els ciutadans d’Algemesí construïxen tradicionalment cada any amb satisfacció i orgullosos pel seu compromís amb la tradició de segles d’història que es transmet de generació en generació, al fer possible el treball i l’organització conjunta en la comissió taurina de les penyes de joves, penyes d’adults i de gent més gran. Així ho ha entés sempre el poble. Així ho ha comprés i autoritzat l’Administració.

8. Documentació associada

a. Audiovisual

Escanejat de la plaça de bous d’Algemesí en 3D, núvol de punts i recorregut virtual. Escanejat de 2017.

<https://www.youtube.com/watch?v=clhbmp0h7Ng&t=16s>

Vídeo sobre el procés constructiu de la plaça de bous d’Algemesí:

<https://youtu.be/yPRhAPwANjQ>

Vídeo del NODO sobre l’originalitat de la plaça (data de 1952)

<https://www.youtube.com/watch?v=vZ8TD-PLF3A>

b. Documental

– Juan Carlos Ferragud, tècnic de la plaça de bous d’Algemesí: ‘La construcción del primer cadafal data de 1850’. Article en Mundotoro

<https://www.mundotoro.com/noticia/juan-carlos-ferragud-arquitecto-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-la-construccion-del-primer-cadafal-data-de-1850/1730231>

– Entrevista a Salva Borràs «Coloma»: La fusta, els claus i la corda formen la plaça de bous d’Algemesí.

<https://www.e6d.es/noticias/entrevista-a-salva-borras-coloma---la-fusta-els-claus-i-la-corda-formen-la-plaa-de-bous-dalgemesi#ad-image-0>

– Museu taurí dedicat a la plaça de bous d’Algemesí ubicat al Museu Valencià de la Festa

<http://www.museuvalenciadelafesta.com/va/page/museu-tauri>

– Història dels bous a Algemesí. La Veu d’Algemesí

<https://www.laveudalgemesi.es/historia-dels-bous-a-algemesi/>

– Reportatge divulgatiu sobre el procés constructiu de la plaça de bous i els seus orígens:

<https://www.valenciabonita.es/2022/09/20/setmana-de-bous-algemesi-2022/>

– El montaje de la plaza de toros de Algemesí, una obra de arte a mano. Mundotoro

<https://www.mundotoro.com/noticia/el-montaje-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-una-obra-de-arte-a-mano/1450124>

– Una plaza de toros que se monta en una semana. Las Provincias

<https://www.lasprovincias.es/ribera/plaza-toros-monta-20220922095735-nt.html?ref=https%3A%2F%2Fwww.lasprovincias.es%2Fribera%2Fplaza-toros-monta-20220922095735-nt.html>

9. Informació tècnica

a. Investigadors

Vicent Climent Blasco. Tècnic del departament de Festes. Ajuntament d’Algemesí

Silvia Donderis. Cap de servici de Contractació d’Obres i Medi Ambient. Departament d’Urbanisme. Ajuntament d’Algemesí

b. Informants

Francisco José Llácer Bueno, catedràtic i cronista oficial d’Algemesí.

Arxiu Comissió Taurina d’Algemesí

Arxiu Municipal. Biblioteca Municipal d’Algemesí

c. Data

Mesos d’abril, maig i juny de 2024

  

València, 19 de setembre de 2024

José Antonio Rovira Jover

Conseller d’Educació, Cultura, Universitats i Ocupació



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 9944, del 25-09-2024 (2024/9613)

RESOLUCIÓN de 19 de septiembre de 2024, por la cual se incoa expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial, el sistema constructivo de la plaza de toros de Algemesí.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   9944

Fecha DOGV
:   25-09-2024

Sección del DOGV
:   III. ACTOS ADMINISTRATIVOS - C) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2024/9613

CVE
:   DOGV-C-2024-9613

Fecha del documento
:   19-09-2024

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Cultura, Universidades y Empleo

Tipo de documento
:   Resolución

El artículo 12 del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana señala que corresponde a la Generalitat velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano y el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana y su patrimonio histórico.

Por otro lado, la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, establece en el artículo 45 que serán declarados bienes inmateriales de interés cultural las actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas que constituyen las manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y de las formas de vida tradicionales de los valencianos, así como las tradiciones en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio, y especialmente las que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.

Vistos los informes técnicos favorables a la incoación del expediente de declaración de bien de interés cultural inmaterial emitidos por el Servicio de Patrimonio Cultural y por la Comisión Técnica para el Estudio e Inventario del Patrimonio Inmaterial.

Considerando lo que dispone el artículo 27 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano,

RESUELVO

*Primero*

Incoar expediente para declarar bien de interés cultural inmaterial, el sistema constructivo de la plaza de toros de Algemesí.

*Segundo. Descripción del bien y valores*

De acuerdo con los artículos 28 y 45 de la Ley de la Generalitat Valenciana 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, se hacen constar en el anexo de esta resolución la descripción del bien y sus valores.

*Tercero. Medidas de protección y salvaguardia*

La protección del sistema constructivo de la plaza de toros de Algemesí, como patrimonio cultural inmaterial se concretará en las medidas siguientes:

a) Realizar labores de identificación, descripción, investigación, estudio y documentación con criterios científicos.

b) Incorporar los testimonios disponibles a soportes materiales que garanticen su protección y preservación.

c) Velar por el desarrollo normal y la pervivencia de esta manifestación cultural, y también tutelar la conservación de sus valores tradicionales y su transmisión a las generaciones futuras.

Cualquier cambio que exceda del normal desarrollo de los elementos que forman esta manifestación cultural se tendrá que comunicar a la dirección general competente en materia de patrimonio cultural para que, si procede, reciba la autorización administrativa y se modifique la presente declaración.

La gestión del bien la tendrá el Ayuntamiento de Algemesí, junto con todos los actores de esta manifestación inmaterial que serán los que decidirán sobre aspectos materiales e inmateriales, así como sobre el desarrollo de la mencionada manifestación cultural.

*Cuarto*

En cumplimiento de lo establecido en el artículo 27.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, se notifica la presente resolución a los interesados, y se comunica al Registro General de Bienes de Interés Cultural para que se anote de manera preventiva.

*Quinto*

Publicar la presente resolución con su anexo en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*  y en el *Boletín Oficial del Estado*.

ANEXO

1. Identificación

Sistema constructivo tradicional de la Plaza de toros de Algemesí

a. Identificación geográfica

Plaza de toros efímera que se monta cada mes de septiembre en la plaça Major de Algemesí. Ribera Alta. Provincia de Valencia.

b. Ámbito

Conocimientos tradicionales sobre prácticas productivas, procesos y técnicas.

c. Tipología

Sistema constructivo tradicional

d. Denominación principal y otras

Sistema constructivo de la Plaza de toros de Algemesí; montaje de la plaza

e. Comunidades o personas relacionadas con el elemento

La construcción de la plaza de toros de Algemesí tiene un fuerte carácter histórico, patrimonial y artístico; es un bien patrimonial cultural que los ciudadanos de Algemesí construyen tradicionalmente cada año con satisfacción y orgullosos por su compromiso con la tradición de siglos de historia que se transmite de generación en generación, al hacer posible el trabajo y la organización conjunta en la Comisión Taurina de las peñas de jóvenes, peñas de adultos y de gente más mayor. Así lo ha entendido siempre el pueblo. Así lo ha comprendido y autorizado siempre la Administración.

f. Descripción concisa

La Plaza de toros de Algemesí tiene una forma característica y que la dota de singularidad en el mundo de las plazas de toros. Ideada en la forma actual en 1943 por el arquitecto Joan Segura de Lago, la plaza es en la actualidad un cuadrilátero con los lados paralelos a las fachadas de los edificios que forman la plaza Mayor.

Está dividida en 29 gradas dispuestas en cuatro secciones: de la 2 a la 4 forman el lado del Ayuntamiento, del 6 al 14 forman el lado de la Pastora, del 16 al 20 el lado de Xarpa, y del 22 al 29 el lado de la Iglesia. Quedan cuatro gradas que forman las cuatro esquinas del cuadrilátero, el 1, el 5, el 15 y el 21.

Los cadafales se fijan en el pavimento, por medio de dados, los puntos de colocación de los puntales de carga delanteros de cada cadafal. La primera sección de anguileras reposa sobre ellos y sobre una jácena asentada sobre puntales de carga compuestos por dos piezas, una como apoyo y otra como guía (normalmente troncos de pino) ligados como mínimo por tres trozos de cuerda. Entre estos puntales y los delanteros van dos troncos como tirantes. Muy pocos cadafales tienen una sola sección, generalmente tienen dos secciones (algunos ángulos más). Esta segunda sección reposa sobre la primera jácena y sobre una segunda, también sobre puntales de carga, arriostrados por medio de tablas, formando la cruz de Sant Andreu y debajo un entarimado o cama de polainas colocadas en sentido vertical. Sobre las anguileras se colocan las escuadras a nivel y colocadas una detrás de otra. Después se tapa el cadafal con un forro de tableros y dejando un espacio para la escalera. A continuación, se colocan los asientos sobre el graderío o se disponen sillas o banquillos. La construcción de esta plaza empieza a las pocas horas de la entrada de la Virgen María de la Salud en la Basílica de San Jaime en la última procesión de las Fiestas de la patrona.

2. Marco espacial

a. Localización

Plaza Mayor de Algemesí. X: 721 481; Y: 4341089

b. Recorrido

La fiesta de la Semana de Toros de Algemesí, así como los elementos que la caracterizan, y entre ellos su peculiar plaza rectangular de madera, contienen un fuerte carácter histórico patrimonial único en el ámbito de nuestra comunidad y todavía a nivel de Estado.

3. Marco temporal

Fue en 1943 cuando el prestigioso arquitecto algemesinense Joan Segura de Lago junto a un grupo de maestros cadafaleros conciben la plaza tal y como se conoce hoy en día, adaptada en la plaza mayor casi rectangular, adaptada a las calles que abocan a la plaza, a las balconadas, a las edificaciones y rincones existentes. Una plaza que forma un conjunto armónico y de ingenio formado por puntales, jácenas, mesas, tablones, bancos etc... que se disponen y consolidan con yeso o cuerda de esparto... La plaza no tiene soporte en las paredes circundantes y se sostiene mediante una estudiada compensación de fuerzas formando unos graderíos resistentes y firmes con un ancho pasillo por la parte de bajo que permite circular a los espectadores sin problema.

a. Calendario

Es un trabajo frenético que se empieza a dar forma una vez que la Mare de Déu de la Salut entra en la Basílica de San Jaime en la madrugada del 9 de septiembre. Por lo que respecta a las maderas que son utilizadas en la estructura de la plaza, son las mismas año tras año, solo se cambian en el supuesto de que estén deterioradas. Cada peña cadafalera es la encargada de custodiar y guardar las maderas que dan forma a su cadafal. Cuerdas, clavos y madera son los únicos materiales que se utilizan para el montaje de la plaza, afortunadamente nunca en la historia de la fiesta ha habido que lamentar ningún contratiempo; eso sí, la plaza cumple con todas las normas de seguridad. Los chiqueros que se montan para guardar las reses destinadas para la lidia sobre una idea materializada por el maestro Coloma, que quiso así que la plaza de toros de Algemesí contara con estos corrales próximos al coso.

b. Periodicidad

Algemesí también es la ciudad que todos los años construye una espectacular plaza de toros rectangular de madera, en la cual se celebra, a finales de septiembre, la feria de corrida de novillos más antigua e importante del mundo. Es la Setmana de Bous de Algemesí.

4. Descripción y caracterización

La plaza de toros de Algemesí tiene desde sus inicios, una serie de aspectos constructivos muy peculiares, que unidos todos ellos, la hacen diferente a la mayoría de plaza de toros. Aspectos como por ejemplo su ubicación, (en la plaza Mayor de Algemesí), materiales que se emplean en su construcción, (la madera, clavos y cuerdas de ligar), y tiempos de montaje (una semana), la hacen única en su género.

La plaza de toros está situada en la plaça Major de Algemesí, ocupando la totalidad de misma, desde la cual sobresalen los edificios colindantes en la plaza, el balcón del Ayuntamiento y el campanario de la Iglesia.

La superficie de plaza es aproximadamente de mil setecientos metros cuadrados, siendo la zona de lidia o albero un cuadrilátero, de unos setecientos metros cuadrados, y el resto de la plaza, el graderío, permitiendo un aforo de más de cuatro mil personas sentadas

Los materiales empleados para su construcción son materiales tradicionales, la madera y cuerda de ligar, y por supuesto los clavos de todos los tamaños.

a. Orígenes documentados o atribuidos

La Plaza ha evolucionado a lo largo de los tiempos desde la formada por carros hasta la estructura actual, ideada por el arquitecto Segura de Lago con la colaboración de maestros cadafaleros locales en 1943 y la cual consiste en una estructura de jácenas ligadas entre sí para formar las gradas y adaptarse singularmente al trazado cuadrangular de la plaza.

Una fiesta ancestral

Aunque las primeras noticias taurinas que se conservan en el Archivo Municipal de Algemesí datan del 1643, es seguro que se celebraban fiestas con toros desde mucho antes.

A esto contribuyó que la población tuviera un corral de toros, que era un terreno destinado exclusivamente a pasto. Poseer un corral era una distinción y un derecho real que Algemesí disfrutaba desde la época medieval. Cuando se arrendaba a ganaderos de vacuno, se los exigía, además del pago del precio del arrendamiento y el cumplimiento del abastecimiento de carne, que dejaron algunos animales para correrlos en las fiestas.

Los animales entraban por las calles de Algemesí hasta la plaza Mayor, donde se montaban plataformas rudimentarias para poder ver el espectáculo, primero con carros y troncos de morera, y más tarde con graderíos que dieron lugar a la plaza que hoy conocemos. La fiesta la nació del pueblo, y con su participación se modeló y creció. De hecho, la forma rectangular y la manera de montar la plaza de toros es fruto de la arquitectura popular.

b. Evolución histórica / Modificaciones

Las primeras noticias taurinas que se conservan en el Archivo Municipal datan del 19 de agosto de 1643, aunque la relación de Algemesí con los toros arrancó en el siglo XIV.

Construcción de las primeras plazas

Desde siempre la fiesta se celebró en la plaza Major, por lo cual fue necesario procurar a la concurrencia un lugar donde poder contemplar el espectáculo. A medida que la fiesta despertaba mayor interés y su auge iba en alza, era necesario idear un graderío con mayor capacidad y bastante robusto para albergar al creciente número de forofos.

No se sabe con certeza cuando nacieron los cadafales como tales, pero se supone que ya a principios del siglo XVIII la apariencia de la plaza era similar a la que ha perdurado hasta nuestros días. El documento ya referido anteriormente por el cual el consistorio pagó en 1735 al carpintero Josep Domínguez para hacer y formar el corro, deja sentado que las fiestas taurinas eran ya tradicionales, que se celebraban en el mismo lugar y por tanto ya existía una plaza o graderío dispuesto para presenciar los festejos. La primitiva plaza se formaba con carros, puertas viejas y tablones clavados entre sí sobre un trenzado de troncos. Dentro de la plaza, el frontis de los cadafales lo componían troncos de pino o morera. Los primeros graderíos fueron planos, a manera de tarima alta sostenida por un bosque de troncos verticales y cruzados que hacían que el tráfico inferior fuera toda una proeza. Arriba, la gente más próxima a la arena se sentaba sobre mantas o pieles, y detrás, en cajones y sillas plegables, los otros.

Más tarde, se chapó con tablones el interior de la plaza y empezaron a ponerse cuatro o cinco graderíos en el cadafal de la Cofradía de la Divina Pastora, que fue el pionero. La construcción de estos elementales cadafales se impuso a principios del siglo XIX, y el primer dato riguroso que notifica su alzamiento lo encontramos en el libro de Acords, cuando, con fecha 9 de septiembre de 1843, se decidió que los gastos derivados de su montaje fueron por anticipado de la villa, incluso se designó un maestro de obra. El 17 de septiembre de 1859, el ayuntamiento dio plenos poderes al alcalde para que concediera la construcción del cadafal a quien considerara más oportuno. Y un año más tarde se propuso «hacer un tablado gradado para las corridas, percibiendo de los que lo ocupan la correspondiente retribución». Es un dato importantísimo, porque el documento deja sentado la evolución de la plaza a su fisonomía singular y definitiva.

Evolución de la plaza en el siglo XX

A principios del siglo XX se diferenciaban varios tipos de cadafales, y aunque la apariencia final era de montaje de una sola pieza, bien es verdad que gran parte de los lugares comprendían cadafales y cadafalets. Estos últimos eran los más próximos a la arena, y por tanto más bajos, y detrás de ellos, prolongándose en altura, se situaban los grandes para acabar formando un cuerpo. Bien es verdad que el montaje de tantos lugares, aunque más pequeños que los actuales, era un auténtico embrollo por la cantidad de acoples que se tenían que ajustar. Como anécdota hay que hacer constancia que aquella plaza de principios de siglo dejaba un espacio abierto –sin chapar– en el frontis, a la altura de los ojos de una persona, que permitía ver los toros desde bajo de los cadafales a pie de arena; eso sí, previo pago de la pertinente entrada.

La fisonomía de la plaza y del montaje de los cadafales cambió poco hasta la llegada de los años 40, cuando el arquitecto local Juan Segura de Lago, con la inestimable ayuda de los maestros cadafalers, unificó criterios para acabar poniendo de acuerdo con todos a la hora de erigir la plaza. Ya en 1942, desaparece la diferenciación de cadafales y cadafalets, construyéndose de metro en metro de frontera y de una sola pieza -es decir, desde el frontis hasta las fachadas-, y en la subasta, todo aquel que se quedara dos metros tenía derecho a quedarse, si le interesaba, los dos siguientes al mismo precio que los anteriores. Un año después, se subastaron por primera vez de dos en dos metros, continuando con la opción de dos metros más.

Pero la mayor contribución de Juan Segura de Lago fue aclarar el paso inferior de la Plaza, que hasta entonces era un maremágnum de pinos y maderas que hacían del tráfico del personal casi una proeza. Cada peña montaba y apuntalaba según su propio criterio, eso sí, siempre supervisado por el arquitecto pertinente. Se estudió la mejor manera de combinar funcionalidad y seguridad, y el resultado fue un ancho corredor para poder circular que ha perdurado, sin más cambios, hasta nuestros días.

Para convertirse en práctica habitual que cada peña se quedara con dos lugares de dos metros contiguos, a partir de 1950, los cadafales quedaron estipulados en cuatro metros (los estándares), dando como resultado los 29 lugares que hoy conocemos. Ese mismo año se fijaron unos puntos en el pavimento de la plaza Mayor para la colocación de los puntales de carga, puntos que todavía hoy perduran, aunque con una notoria mejora en comodidad que aportó el maestro de cadafales, José Borrás ‘Coloma’ con unas arquetas fijas de 60 cm. de profundidad.

c. Personajes: indumentarias, prácticas y funciones

Al contrario de lo que se pueda pensar por la complejidad de la estructura, son los propios cadafalers los que se encargan de levantar en poco más de una semana esta obra, debajo la atenta mirada del técnico de plaza y debajo la supervisión del aparejador y del arquitecto.

Dirigiendo el montaje a pie de plaza

La familia Borràs, más conocida como Coloma, ha estado toda una vida ligada al montaje de la plaza y barreras de la calle. Primero, Coloma padre, como jefe de plaza, y después, su hijo, Salvador.

Por otro lado, Pepe montador de los corrales y las barreras del recorrido del encierro. Una familia ligada en una fiesta, a una tradición y en un pueblo.

d. Elementos, procesos

Los materiales empleados para su construcción son materiales tradicionales, la madera y cuerda de atar, y por supuesto, los clavos de todos los tamaños.

Como puntales de carga o pilares, se utiliza pino del país, de diferentes longitudes. Desde los puntales de apoyo en la parte delantera «frontis», de un metro de longitud, hasta puntales de carga en la última sección de los cadafals de esquina, que superan los doce metros, y que ascienden hasta un total de mes de mil doscientos puntales en toda la plaza.

La madera utilizada es pino del país, con diferentes dimensiones y anchuras según su función en la estructura del cadafal, tenemos las vigas de carga o «peces de càrrega» de 400x25x7.5 cm, las viguetas o «anguileres» de 400x20x6.5 cm. « y los tablones o las tablas de forro de 400x20x2,5cm, además de las escuadras, tacos y cuñas para el montaje de los escalones del graderío, y es el total de madera utilizada de más de cien metros cúbicos.

e. Desarrollo y secuenciación temporal

En la actualidad, la tradición, mejorada cada año con pequeños o grandes detalles técnicos, en la construcción de los cadafales viene facilitada por la fijación en el pavimento por medio de dados de los puntos de colocación de los puntales de carga delanteros de cada cadafal. La primera serie de anguileras descansa sobre ellos y sobre una jácena asentada sobre puntales de carga compuestos de dos piezas, una como apoyo y otra como guía (normalmente son troncos de pino) ligadas como mínimo por tres ligazas de cuerda. Entre esos puntales y los delanteros van dos troncos como tirantes.

Muy pocos cadafales tienen un solo tramo; los otros tienen dos tramos o más (los ángulos). Este segundo tramo descansa sobre la primera jácena y sobre una segunda, también sobre puntales de carga, arriostrados mediante mesas, formando la «cruz de San Andrés», y debajo un entarimado o lecho de polainas colocadas en sentido vertical. Los cadafales de más de dos tramos, los puntales de carga posteriores de los cuales dan a partes libres de edificios van apuntalados con larguísimos troncos de pino. Sobre las anguileras se colocan las escuadras a nivel en su huella, colocadas una a continuación de otra hasta su total pendiente; sobre ellas se forra el cadafal con tablas, dejando un vacío para la escala de subida.

Después se colocan los asientos sobre el graderío o bien se ponen sillas o bancos.

f. Organización/ dedicación / financiación

Una plaza única

La plaza es un ejercicio metafísico de compensación de fuerzas, de equilibrio y al mismo tiempo de robustez y seguridad. Madera, clavos y cordaje: no hay más. Cada 9 de septiembre, la plaza Mayor se llena con las maderas que las peñas utilizarán para elevar una plaza de toros con capacidad para casi 5.000 espectadores que quedará totalmente montada en el plazo aproximado de diez días, dispuesta para albergar la feria de novilladas más antigua e importante del mundo.

g. Relación de los bienes muebles e inmuebles o entornos de interés vinculados

La plaza de toros está situada en la plaza Major de Algemesí, y ocupa la totalidad de misma, desde la cual sobresalen los edificios colindantes en la plaza, el balcón del Ayuntamiento y el campanario de la basílica de San Jaime, declarada bien de interés cultural.

5. Interpretación y simbolismos

La plaza es la señal de identidad de la Setmana de Bous de Algemesí, es el orgullo de un pueblo que la siente como propia, es el estandarte que hace única una feria singular. Montar la plaza es el argumento de la fiesta. La fuerza de la tradición impone y obliga a seguir levantando, año tras año, cada mes de septiembre un monumento único de arquitectura e ingeniería popular.

6. Percepción e implicación de la población y grado de apertura al público

Una organización peculiar

En la actualidad, la plaza se construye gracias al montaje de veintinueve cadafales. Veintinueve sectores adjudicados a través de una subasta anual en la que intervienen todas las peñas que pretenden optar a un lugar y que, después de conseguir su propósito, tienen que encargarse no solo del montaje, sino también de la venta de las entradas correspondientes.

El resultado económico final de la subasta constituye el presupuesto para confeccionar los carteles de los nueve días de Feria y otros espectáculos que se desarrollarán, todo esto organizado por una Comisión Taurina formada por un miembro de cada cadafal.

Parece evidente, por lo tanto, que nos encontramos ante una de las ferias más antiguas del panorama taurino mundial, y sus carteles, eso sí, anunciaron desde siempre y prácticamente en exclusiva, los nombres más importantes del escalafón de novilleros. Es por eso por lo que Algemesí ha constituido un referente para las jóvenes promesas del toreo, y un triunfo en su plaza ha significado un aval para su carrera.

Aun así, Algemesí no se ha privado de la contratación puntual de algunos de los mejores matadores de toros de los últimos tiempos, así como de las figuras del toreo a caballo más significativas.

El pliego de condiciones

Desde el siglo XVIII la construcción de la plaza siempre siguió un patrón marcado por los técnicos que a tal efecto designaba el Consistorio. Pero el primer pliego de condiciones riguroso debió de nacer al mismo tiempo que la subasta, supuestamente a finales del XIX, a pesar de que lo más antiguo que se conserva es un manuscrito que lleva fecha de 1908.

7. Salvaguardia

a. Agentes y metodología de transmisión

La comisión taurina

La comisión taurina se constituye de entre los representantes de cada peña adjudicataria de la subasta para asumir la responsabilidad en la organización de la feria. Todas y cada una de las 29 peñas o cadafales tienen derecho a contar con un portavoz. Por encima de la comisión únicamente está la Asociación de Peñas Cadafaleras, el órgano supremo de las cuales es la Asamblea general. Forman parte de la asociación con voz y boto todas las peñas adjudicatarias de cadafal en la subasta de ese año.

Precedentes de la comisión

La primera vez que el Libro de Actas cita a la Comisión de los toros fue el 5 de septiembre de 1877, cuando después de que la corporación decidiera expulsar la vacada del boalar y aprobara dar seis corridas de toros pagados del fondo municipal, se nombraron cinco miembros para hacerse cargo de la organización de la fiesta. Todos pertenecían al Consistorio, porque entonces la fiesta era administrada y dirigida por el ayuntamiento; como a buen seguro que ya antes de la mencionada fecha existían encargados de coordinar todo lo en lo referente a los toros, por ejemplo, los ‘verlas’, encargados de la selección de animales en el boalar.

A partir de mediados del siglo XX el ayuntamiento se valió de aficionados de reconocido prestigio que asesoraron y contribuyeron a la organización. Estos colaboradores empezaron a aflorar a partir de la posguerra, con nombres como Batiste Rubio Montoro, Jesús Martínez o José Bomboí. Hay precedentes históricos que señalan un intento por parte de los propios cadafalers de controlar la fiesta. Los primeros se remontan a 1914, y más tarde, con mayor insistencia en 1922, cuando un grupo de peñistas solicitó que, para tratar los asuntos de las fiestas taurinas, se incluyera una gestora a la cual ellos mismos habían denominado La Iniciativa. La propuesta no tuvo éxito porque el Consistorio no la tuvo en cuenta.

Evolución en la conformación de la comisión

Desde el siglo XVII, la Comisión, si es que entonces se le podía denominar así, estaba conformada por los Jurados de la villa, que eran cuatro. Su número de integrantes no subió hasta los años 40 del siglo XX. La primera modificación sustancial de la Comisión ocurrió en 1945, cuando se determinó que estuviera compuesta por tres cadafalers además de tres conejales del consistorio. En 1960 se aumentan a cinco los representantes cadafalers y seis delegados del ayuntamiento. En 1971 se dispuso que la Comisión Taurina estuviera compuesta por siete cadafalers, 13 miembros de la corporación municipal y tres asesores elegidos entre los aficionados algemesinenses de reconocido prestigio. En 1972 los cadafalers aumentan a 10 sus representantes. Pero la modificación más drástica e importante acontece en 1979, cuando el ayuntamiento cede todo el protagonismo en la celebración de la Feria a los peñistas y deja en sus manos y con carácter general la constitución de la Comisión. Únicamente, y solo a efecto de supervisión, se integró a varios concejales.

b. Otras acciones de salvaguardia

A nivel arquitectónico: el régimen de protección es el asignado a los elementos con nivel de protección parcial a las normas del Catálogo. Las intervenciones en la plaza tendrán que ser integrables o desmontables para el posterior montaje de los cadafales en septiembre.

Entorno de protección: De acuerdo con el artículo 11.1.a) del Decreto 62/2011 del Consell, el entorno de protección del inmueble es el resultante de sumar en la manzana donde se encuentra este, los espacios públicos limítrofes con el mismo incluyendo las fachadas que entran en contacto en dichos espacios públicos. La propia plaza y las fachadas de las edificaciones constituyen el entorno de protección

c. Identificación de riesgos y diagnóstico

Las peculiaridades producto del devenir histórico en cuanto a organización (subasta pública de lotes de la plaza), temporalidad (nueve días de festejos), ubicación (la plaza Mayor de la ciudad, que acabadas las fiestas debe recuperar el pulso normal de centro ciudadano) y, sobre todo, la tradición, nos inducen a pensar que por su versatilidad de uso, fácil transporte, moderado coste de adquisición y gran capacidad de despiece y reutilización, la madera tiene asegurada la pervivencia como principal elemento constructivo del coso taurino de Algemesí. No obstante, consideramos que cualquier modificación sustancial de las circunstancias anteriormente expresadas pondrá en peligro la supervivencia de la fiesta, la construcción de esta histórica plaza de toros y su peculiar y original forma de construcción y gestión.

d. Valoración y justificación de la declaración

La construcción de la plaza de toros tiene un fuerte carácter histórico, patrimonial y artístico; es un bien patrimonial cultural que los ciudadanos de Algemesí construyen tradicionalmente cada año con satisfacción y orgullosos por su compromiso con la tradición de siglos de historia que se transmite de generación en generación, al hacer posible el trabajo y la organización conjunta en la comisión taurina de las peñas de jóvenes, peñas de adultos y de gente más grande. Así lo ha entendido siempre el pueblo. Así lo ha comprendido y autorizado la Administración.

8. Documentación asociada

a. Audiovisual

Escaneado de la plaza de toros de Algemesí en 3D, nube de puntos y recorrido virtual. Escaneado de 2017.

<https://www.youtube.com/watch?v=clhbmp0h7ng&t=16s>

Video sobre el proceso constructivo de la plaza de toros de Algemesí:

<https://youtu.be/yprhapwanjq>

Video del NODO sobre la originalidad de la plaza (data de 1952)

[https://www.youtube.com/watch?v=vz8td-plf3a](https://www.youtube.com/watch?v=vZ8TD-PLF3A)

b. Documental

– Juan Carlos Ferragud, técnico de la plaza de toros de Algemesí: ‘La construcción del primer cadafal data de 1850’. Artículo en Mundotoro.

<https://www.mundotoro.com/noticia/juan-carlos-ferragud-arquitecto-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-la-construccion-del-primer-cadafal-data-de-1850/1730231>

– Entrevista a Salva Borràs «Coloma»: La madera, los clavos y la cuerda forman la plaza de toros de Algemesí.

<https://www.e6d.es/noticias/entrevista-a-salva-borras-coloma---la-fusta-els-claus-i-la-corda-formen-la-plaa-de-bous-dalgemesi#ad-image-0>

– Museo taurino dedicado a la plaza de toros de Algemesí ubicado en el Museu Valencià de la Festa

<http://www.museuvalenciadelafesta.com/va/page/museu-tauri>

– Historia de los toros en Algemesí. La Voz de Algemesí

<https://www.laveudalgemesi.es/historia-dels-bous-a-algemesi/>

– Reportaje divulgativo sobre el proceso constructivo de la plaza de toros y sus orígenes:

<https://www.valenciabonita.es/2022/09/20/setmana-de-bous-algemesi-2022/>

– El montaje de la plaza de toros de Algemesí, una obra de arte a mano. Mundotoro

<https://www.mundotoro.com/noticia/el-montaje-de-la-plaza-de-toros-de-algemesi-una-obra-de-arte-a-mano/1450124>

– Una plaza de toros que se monta en una semana. Las Provincias

[https://www.lasprovincias.es/ribera/plaza-toros-monta-20220922095735-nt.html?ref=https%3A%2F%2FWWW.LASPROVINCIAS.ES%\*2Fribera%2Fplaza-toros-monta-20220922095735-nt.HTML](https://www.lasprovincias.es/ribera/plaza-toros-monta-20220922095735-nt.html?ref=https%3A%2F%2FWWW.LASPROVINCIAS.ES%25*2Fribera%2Fplaza-toros-monta-20220922095735-nt.HTML)

9. Información técnica

a. Investigadores

Vicent Climent Blasco. Técnico departamento de Fiestas. Ayuntamiento de Algemesí

Silvia Donderis. Jefa de servicio de Contratación de Obras y Medio Ambiente. Departamento de Urbanismo. Ayuntamiento de Algemesí

b. Informantes

Francisco José Llácer Bueno, catedrático y cronista oficial de Algemesí.

Archivo Comisión Taurina de Algemesí

Archivo Municipal. Biblioteca Municipal de Algemesí

c. Fecha

Meses de abril, mayo y junio de 2024

  

València, 19 de septiembre de 2024

José Antonio Rovira Jover

Conseller de Educación, Cultura, Universidades y Empleo



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML