Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 3020, del 24-06-1997 (1997/7896)

RESOLUCIÓ de 16 de maig de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument de l'església parroquial del Sant Àngel de la Vall d'Uixó (Castelló).
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   3020

Data del DOGV
:   24-06-1997

Secció del DOGV
:   ALTRES ANUNCIS - ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   1997/7896

CVE


Data del document
:   16-05-1997

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Ciència

Tipus de document
:   Resolució

RESOLUCIO de 16 de maig de 1997, de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana, per la qual es fa pública la delimitació de l'entorn de protecció i s'obri el període d'informació pública en l'expedient incoat per a la declaració com a monument de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó (Castelló).  
Atés que es troba en tramitació l'expedient per a la declaració com a monument a favor de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó, incoat per resolució de la Direcció General de Belles Arts, Arxius i Biblioteques de data 14 de juliol de 1981 (BOE de 6 d'octubre de 1981), aquesta Direcció General ha resolt:  
1. Fer pública, per a la seua identificació, la descripció de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó, la delimitació de l'entorn de protecció de la mateixa i la relació de béns mobles afectats per la declaració, segons els annexos que s'adjunten a aquesta resolució.  
2. Continuar amb la tramitació de l'expedient d'acord amb les disposicions vigents.  
3. Conforme al que preveu l'article 87 de la Llei de Procediment Administratiu, obrir un període d'informació pública a fi que les persones que tinguen interés puguen examinar l'expedient de declaració com a monument, durant el termini de 20 dies, a partir de la publicació d'aquesta resolució en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. L'expedient estarà a disposició dels interessats a la Direcció General de Patrimoni Artístic, Servei de Patrimoni Arquitectònic i Mediambiental, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, avinguda de Campanar núm. 32 de València, de 9 a 14 hores.  
4. Que aquesta resolució es notifique al Registre General de Béns d'Interés Cultural.  
5. Que aquesta resolució amb els seus annexos es publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado.  
Cosa que es fa pública als efectes oportuns.  
València, 16 de maig de 1997.- La directora general de Patrimoni Artístic: Carmen Pérez García.  
ANNEX I  
Immoble objecte de la declaració  
El conjunt arquitectònic i pictòric de l'església parroquial del Sant Angel de la Vall d'Uixó ofereix unes peculiaritats que serveixen per a exemplificar un tipus artístic que es dóna als segles XVII i XVIII a les terres de Castelló, que es caracteritza per un neoclassicisme de línies decoratives interiors, amb insinuacions barroques i reminiscències renaixentistes, unit a una estructura exterior senzilla que contrasta amb la grandesa interior.  
Es divideix en nuclis diferenciats però harmònics:  
La nau central i les laterals.  
La planta de l'església és de creu llatina, de sever aspecte exterior. L'estructura és d'una nau central amb volta de canó, creuer i cúpula, més dues naus laterals més menudes, amb espais entre els contraforts destinats a altars laterals. En un costat i a l'altre del presbiteri s'afegeixen la sagristia i la capella del Sagrari, respectivament.  
La nau central i el creuer, amb una volta semiesfèrica en què s'insinua l'existència d'arcs de creueria, amb distinta circumferència als costats, que formen triangles atrompetats, i amb l'espai dividit per mitjà d'arcs faixons que arranquen de les pilastres dels murs laterals, contrasta amb les voltes de les naus laterals, conformades per arcs sobre els quals s'obri una cúpula interior en cadascun dels quatre trams, coincidents amb les capelles en què es divideix.  
El presbiteri, rectangular, està cobert amb una volta de canó, decorada íntegrament amb un fresc importantíssim.  
Capella del Sagrari o de la Comunió.   
La planta de la capella de la Comunió té forma de "T" invertida en la intersecció dels braços de la qual s'eleva una cúpula amb una llanterna.   
La decoració està en consonància: es basa en relleus que se situen a les petxines de la cúpula i als murs laterals, i en florons que pengen del sostre; tot això dins de la línia d'un estil barroc valencià no recarregat excessivament.  
Capella del Carnadari   
Al costat nord-oest de l'església, hi ha un cos independent i de menor alçària adossat a l'església, amb entrada pròpia, actualment tapiada. Aquest volum, inicialment dividit en cinc obertures, va ser modificat i el van subdividir. Part de la primera obertura va passar a formar part de la capella del Sagrari, i l'última constitueix hui la capella de la Mare de Déu dels Dolors. Les obertures centrals conformen l'actual capella del Carnadari, denominada així, suposadament, per haver sigut lloc d'enterraments. Cada obertura està coberta per una volta d'aresta. La coberta inclinada es recolza a través d'uns barandats sobre aquestes voltes. Està destinada a magatzem dels passos de les processons.   
Capella del reraltar o trassagrari  
De planta rectangular. Hi destaca una cúpula pintada al fresc amb el tema de la Glòria; les quatre petxines de la cúpula amb al·legories; dos semicercles, un amb el Miracle de Canà i un altre amb l'Utima Cena; i un altre fresc amb la imatge de Sant Pasqual Bailon.  
La torre del campanar.  
Ubicada als peus de l'església, és de planta quadrada, i alberga l'escala d'accés al campanar. És d'estil barroc, amb carreus en el seu cos de campanes i en el coronament superior, compost aquest últim d'una barana, als angles de la qual s'eleven uns pinacles en forma de punta de diamant, i un templet, al centre, a les parets del qual s'obrin quatre finestres amb coberta de pedra en forma piramidal amb pinacles acabats en bola, tant als angles com al vèrtex superior.  
La sagristia  
Sala rectangular amb volta d'aresta conformada per la intersecció de dues voltes de canó rebaixat.  
Les façanes.  
La fàbrica de l'església presenta unes façanes exteriors construïdes a base de parets mestres fetes amb pedres unides amb argamassa d'arena i calç, que s'utilitza per a cobrir les juntes de les pedres tot deixant-ne a la vista algunes parts. Com a únic element decoratiu ofereixen l'ús de pedra tallada als cantons, a les portes i en algunes finestres, i una motlura, a manera de cordó, que recorre tot l'edifici a un terç aproximadament de la seua alçària total, si bé els desnivells del terreny fan que en alguns trams menuts quede enterrada.  
Els elements decoratius de la façana principal són la portada i la torre campanar. De clara inspiració barroca, la portada consta d'una àmplia obertura que ocupa la porta, als costats de la qual, que semblen pilastres llises, una motlura interior o canalet la remarca, decoració que es repeteix a la llinda i a les plaques amb encarreuats als angles. El segon cos de la façana, el forma una fornícula o dosser amb un arc apetxinat, delimitada per pilastres amb capitell flanquejades per volutes, i sobre la imposta de les quals es corona la fornícula amb un frontó triangular, rematat per un pinacle en forma de punta de diamant que culmina en una bola menuda en el vèrtex superior, i pinacles rematats en bola als laterals. A la mateixa alçària d'aquest segon cos de la façana s'obrin simètricament dos finestrals rectangulars i, sobre la fornícula, una altra obertura o finestra en forma d'ull de bou.  
Els cantons de la façana que formen un entrant, que es correspon amb l'ampliació del segle XVIII, estan formades per una base de pedra tallada, a manera de base de columna d'on arranquen pilastres de rajola.  
Les portes laterals són de carreus, amb llinda rematada amb boles partides sobre la façana (plaça Abadia) i un frontó triangular rematat en pinacles sobre la cornisa (plaça S. Segarra).  
Els frescos  
Si els adorns arquitectònics destaquen per la senzillesa, no passa el mateix a l'hora d'analitzar la decoració pictòrica que s'alberga als murs de l'edifici, formada fonamentalment per frescos del segle XVIII, anònims.  
El fresc més important és el que decora tota la volta del presbiteri, i és el seu millor valor artístic; un retaule notable de la Mare de Déu dels Angels que degué presidir l'altar major de l'església en el segle XVII, situat ara a la capella de la Comunió; i uns altres frescos menors, també de moltíssim interés, com el de la capella de Sant Francesc.  
El fresc del presbiteri ocupa tota la superfície de la volta (uns 112 m2). Com altres frescos del s. XVIII, representa una Glòria el centre de la qual ocupa la Santíssima Trinitat, amb el Pare i el Fill sedents; completen el nucli de la composició la figura de la Mare de Déu, de Sant Joan Bautista i, en un pla inferior, però eminent, la de l'Angel Custodi, oferent de la corona del ducat de Segorbe. Va ser atribuït per la fama popular a A. A. Palomino (1655-1726); això suposava també Luis Roig d'Alós, el seu restaurador de regions desvastades, per haver sigut executat amb la seua mateixa tècnica i els mateixos materials.  
Les últimes investigacions indiquen que l'estructura, el dibuix, el color, la llum, el volum i el moviment de la composició responen estrictament a Josep Vergara (1726-1799), fill de Francesc Vergara el Vell i figura importantíssima en la pintura valenciana del XVIII.   
El paral·lelisme compositiu del fresc de la Vall d'Uixó amb els més notables de Vergara (sobretot els de l'antiga església de Santa Rosa de Lima de València -ara al museu històric de l'església del Temple-, els de S. Joan Baptista de Chiva i els del cambril del monestir del Puig) és innegable.   
Alguns dibuixos i esbossos originals de Vergara conservats al museu de Sant Pius V representen figures amb característiques semblants que permeten atribuir l'obra a Vergara.  
El fresc és l'original, excepte en un 10 % aproximadament que es va deteriorar per l'incendi de 1936 en què es van perdre uns 10 metres quadrats de l'arrebossat, i ha arribat fins nosaltres gràcies al treball de Luis Roig d'Alós, que el va restaurar el 1941.  
Les huits cúpules de les naus laterals tenen pintures al fresc a les petxines, que representen temes relacionats amb la titularitat de les capelles en l'època en què és van pintar. Així, tenim escenes de la vida de Sant Agustí, Sant Roc, la Mare de Déu, el dogma de la Immaculada Concepció, Sant Josep, etc...  
ANNEX II  
Parts integrants  
La nau central i les laterals amb els seus altars.  
La capella del Sagrari.  
Les capelles del Carnadari, de la Mare de Déu dels Dolors i del Reraltar.  
La torre del campanar.  
La Sagristia.  
Les façanes.  
Els frescos.  
ANNEX III  
Béns mobles  
Orfebreria: Un plat almoiner de ca. 1550, en bronze daurat repussat i cisellat, de 45 x 45 cm. Un reliquiari lignum crucis de ca. 1870, d'argent daurat tornejat i repussat, de 86 x 16 cm. Una creu processional de ca. 1570, d'argent cisellat i repussat, de 122 x 65 x 13 cm, amb magolla d'argent inclosa, cisellada i repussada, de 44 x 13 x 13 cm.  
Escultura: Conjunt de quatre petxines, ca. 1765, d'algeps i pa d'or, de 200 x 200 cm, realitzades per Manuel Marco amb la temàtica simbòlica del sacrifici eucarístic i representacions figuratives de l'Antic Testament: Sansón, Isaac, Arca de l'Aliança i Penjoll de raïm de la terra promesa. Retaule de l'altar major amb marbre jaspi, estuc i algeps, ca. 1780, de 14'00 x 7'00 m, amb la tela de Vergara de tema Nativitat de 1'90 x 1'40 m.  
Pintures Murals: Conjunt de les pintures al fresc de les quatre petxines, atribuïdes a J. Vergara, ca. 1780, amb temàtica sobre l'estat de l'ànima, cadascuna de 55 x 55 cm: Anima gojosa, Anima suplicant, Anima al purgatori i Animes a l'infern. Conjunt de quatre petxines pintades al fresc, ca 1780, atribuït a J. Vergara, de 55 x 55 cm. Amb el tema comú de la vida de la Mare de Déu: Coronació de la Mare de Déu per la Trinitat, Anunciació, Mort de la Mare de Déu i Assumpció. Conjunt de quatre petxines pintades al fresc, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb temàtica genèrica sobre la vida de Sant Josep: Sant Josep al temple, El somni de Sant Josep, L'esposori de Sant Josep i la Mare de Déu i La fugida a Egipte. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb tema comú sobre la Passió: Jesús jutjat, Jesús assotat, Jesús colpejat i Jesús carregat amb la creu. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm, atribuït a J. Vergara, amb temàtica genèrica sobre els pares de l'església: Dona recriminant un saig, Sant Agustí, Sant Pau i Irrigació mística d'un pare de l'Església. Conjunt de quatre petxines, ca. 1780, de 55 x 55 cm cadascuna, atribuït a J. Vergara, sobre la Immaculada Concepció: Assemblea conciliar, Al·legoria de la Immaculada, Sant Mont de Pietat i Immaculada. Quatre petxines que tenen com a tema comú la vida de Sant Roc, ca. 1780, de 55 x 55 cm cadascuna, de J. Vergara: Sant Roc, Sant Roc amb leprosos, Sant Roc a la presó i Aparició de Jesús a Sant Roc. Quatre petxines sobre el tema dels símbols de la Passió, ca. 1780, atribuïts a J. Vergara. Quatre pintures ovals al fresc de 95 x 90 cm: Santa Isabel d'Hongria, Sant Lluís Rei de França, Sant Francesc i Santa Clara. És destacable una volta al fresc sobre el tema de Sant Francesc d'Assís Sant Francesc al mont Verna rebent els estigmes. A la capella del reraltar hi ha dues llunetes, ca. 1780, de 1'45 x 2'30 m, atribuïdes a J. Vergara: Bodes de Canà i Santa Cena; i una pintura al fresc sobre el tema de Sant Pasqual Bailon Tres obres amb formats mixtilínis: Sant Abdó, Sant Senén, de 1'60 x 0'65 cada un, i Sagrada Família, d'1,60 x 0,65 m.  
ANNEX IV  
Delimitació de l'àrea de protecció  
A) Justificació de la delimitació proposada  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consisteix a incloure dins de l'àrea els elements urbans següents:  
- Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, en les quals qualsevol intervenció que es realitze pot afectar-lo, tant visualment com físicament.  
- Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC, que en constitueixen l'entorn visual i ambiental immediat, on qualsevol intervenció que es realitze puga suposar una alteració de les condicions de percepció o del caràcter de l'espai urbà.  
- Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les enumerades anteriorment que constitueixen part del seu ambient urbà immediat.  
- Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinga una situació d'immediatesa amb el BIC, n'afecten de manera fonamental la percepció.  
B) Descripció literal de la delimitació  
Origen: On es troben la prolongació del c/ Benigafull amb l'alineació nord de les cases de l'illa de cases cadastral núm. 66197. Punt A.  
Sentit: Horari  
Línia delimitadora: Des de l'origen la línia segueix per les alineacions est i sud de l'illa de cases núm. 66197, que donen als carrers Porcar i de la Cova Santa, fins la façana sud de la casa núm. 3 de l'illa cadastral núm. 65196. La recorre i, després, continua per l'alineació oest de la parcel·la núm.5; gira a la plaça de Santiago Obón i es dirigeix a la mitgera oest de la casa núm. 11 de l'illa cadastral núm. 65198. Seguint aquesta mitgera, continua per la part de darrere de les cases d'aquesta illa que donen a la plaça de Silvestre Segarra, gira a l'est per la façana de la casa núm.8 fins que, travessant el carrer de la Mare de Déu dels Dolors, es troba enfront la mitgera oest de la casa núm. 8 de l'illa de cases núm. 65207. Continua per aquesta mitgera de la casa núm. 8 de l'illa núm. 65207 i arriba al carrer Sagrari Sant Angel; continua per les façanes de les cases núm. 9 i núm. 5, creua el carrer vorejant la casa núm. 12 de l'illa núm. 66209. Des d'ací creua el carrer Calvari i segueix per les parts posteriors de les cases que donen a la plaça de la Mercé i per la façana de la casa núm. 27 que dóna al carrer redó de l'illa núm. 66208, fins el punt de trobada amb l'alineació nord de la casa núm. 10 de l'illa cadastral núm. 66192; segueix per aquesta, continua per la part posterior de les cases números 4,6,7 i 8 de la mateixa illa, i, posteriorment, engloba les cases números 1,2,5,6 i 7 de l'illa núm. 66198, per a finalitzar al punt d'origen A.  
C) Descripció gràfica de la delimitació  
Se n'adjunta pla



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 3020, del 24-06-1997 (1997/7896)

RESOLUCIÓN de 16 de mayo de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se hace pública la delimitación del entorno de protección y se abre período de información pública en el expediente incoado para la declaración como monumento de la Iglesia Parroquial del Santo Ángel de la Vall d'Uixó (Castellón).
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   3020

Fecha DOGV
:   24-06-1997

Sección del DOGV
:   OTROS ANUNCIOS - OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   1997/7896

CVE


Fecha del documento
:   16-05-1997

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia

Tipo de documento
:   Resolución

RESOLUCIÓN de 16 de mayo de 1997, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia de la Generalitat Valenciana, por la que se hace pública la delimitación del entorno de protección y se abre período de información pública en el expediente incoado para la declaración como monumento de la Iglesia Parroquial del Santo Ángel de la Vall d'Uixó (Castellón).  
Encontrándose en tramitación el expediente para la declaración como monumento a favor de la Iglesia Parroquial del Santo Ángel de la Vall d'Uixó, incoado por resolución de la Dirección General de Bellas Artes, Archivos y Bibliotecas de fecha 14 de julio de 1981 (BOE de 6 de octubre de 1981), esta Dirección General ha resuelto:  
1. Hacer pública para su identificación la descripción de la Iglesia Parroquial del Santo Ángel de la Vall d'Uixó, la delimitación del entorno de protección de la misma y la relación de bienes muebles afectados por la declaración, según los anexos que se adjuntan a la presente resolución.  
2. Continuar con la tramitación del expediente de conformidad con las disposiciones vigentes.  
3. Conforme a lo previsto en el artículo 87 de la Ley de Procedimiento Administrativo, abrir un período de información pública, a fin de que cuantas personas tengan interés puedan examinar el expediente para la declaración como monumento, durante el plazo de 20 días, a partir de la publicación de la presente resolución en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. El expediente estará a disposición de los interesados en la Dirección General de Patrimonio Artístico, Servicio de Patrimonio Arquitectónico y Medioambiental, de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, Avenida de Campanar nº 32 de Valencia, de 9 a 14 horas.  
4. Que la presente resolución se notifique al Registro General de Bienes de Interés Cultural.  
5. Que la presente resolución con sus anexos se publique en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado.  
Lo que se hace público a los efectos oportunos.  
Valencia, 16 de mayo de 1997.- La directora general de Patrimonio Artístico: Carmen Pérez García.  
ANEXO I  
Inmueble objeto de la declaración  
El conjunto arquitectónico y pictórico de la Iglesia Parroquial del Santo Ángel de Vall d'Uixó, ofrece unas peculiaridades que sirven para ejemplarizar un tipo artístico que se da en los siglos XVII y XVIII en las tierras de Castellón que se caracteriza por un neoclasicismo de líneas decorativas interiores, con insinuaciones barrocas y reminiscencias renacentistas, unido a una estructura exterior sencilla contrastando con la grandeza interior.  
Se divide en nocleos diferenciados pero armónicos:  
La nave central y las laterales.  
La planta de la Iglesia es de cruz latina, de severo aspecto exterior, su estructura es de una nave central con bóveda de cañón, crucero y copula, más dos pequeñas naves laterales, con pequeños espacios entre contrafuertes destinados a altares laterales. A ambos lados del presbiterio se añaden la sacristía y capilla del sagrario respectivamente.  
La nave central y el crucero con bóveda semiesférica, en la que se insinoa la existencia de arcos de crucería con distinta circunferencia en los lados, formando triángulos abocinados, y dividido el espacio por medio de arcos fajones que arrancan de las pilastras de los muros laterales, contrasta con las bóvedas de las naves laterales, conformadas por arcos sobre los que se abre una copula interior en cada uno de los cuatro tramos, coincidentes con las capillas en que se divide.  
El presbiterio es rectangular y cubierto con bóveda de cañón, toda ella decorada con un importantísimo fresco.  
Capilla del sagrario o de la comunión.   
La capilla de la comunión en planta ofrece una forma de "T" invertida en cuya intersección de los brazos se eleva una copula con linterna.   
La decoración está en consonancia en base a relieves que se sitúan en las pechinas de la cúpula y muros laterales así como florones que penden del techo, todo ello dentro de la línea de un estilo barroco valenciano no recargado excesivamente.  
Capilla del Carnadari   
En el lado noroeste de la iglesia se encuentra un cuerpo independiente y de menor altura adosado a la iglesia con entrada propia, actualmente tapiada. Este volumen, inicialmente dividido en cinco vanos, fue modificado subdividiéndose. Parte del primer vano pasó a formar parte de la capilla del Sagrario, y el último constituye hoy la capilla de la Virgen de los Dolores. Los vanos centrales conforman la actual capilla del Carnadari denominada así, supuestamente, por haber sido lugar de enterramientos. Cada vano está cubierto por una bóveda de arista. La cubierta inclinada está apoyada mediante tabiquillos sobre estas bóvedas. Está destinada a almacén de pasos de las procesiones.   
Capilla del trasaltar o trassagrario.  
De planta rectangular. En el destaca una cúpula pintada al fresco con el tema de un Gloria, las cuatro pechinas de la cúpula con alegorías, dos semicírculos, uno con el Milagro de Caná y otro con la última Cena, y otro fresco con la imagen de San Pascual Bailón.  
La torre del campanario.  
A los pies de la iglesia y de planta cuadrada, alberga la escalera de acceso al campanario. Es de estilo barroco, con piedra de sillería en su cuerpo de campanas y remate superior, compuesto este último de una barandilla en cuyos ángulos se elevan pináculos en forma de punta de diamante y un casalicio o templete en el centro, en cuyas paredes se abren cuatro ventanas con cubierta de piedra en forma piramidal con pináculos terminados en bola, tanto en los ángulos como en el vértice superior.  
La sacristía  
Sala rectangular con bóveda de arista conformada por la intersección de dos bóvedas de cañón rebajado.  
Las fachadas.  
La fábrica de la iglesia presenta unas fachadas exteriores construidas a base de paredes maestras, hechas por piedras unidas con argamasa de arena y cal, que se utiliza para cubrir las juntas de las piedras, dejando vistas partes de las mismas. Como único elemento decorativo ofrecen el uso de piedra tallada en las esquinas, puertas, algunas ventanas, y una moldura, a modo de cordón que recorre todo el edificio a un tercio aproximadamente de su altura total, si bien los desniveles del terreno hacen que en algunos pequeños tramos ésta quede enterrada.  
En la fachada principal los elementos decorativos de la misma son la portada y la torre campanario. De clara inspiración barroca, la portada consta de un amplio vano que ocupa la puerta, en cuyos lados se asemejan pilastras lisas con una moldura interior que la remarca o canalillo, decoración que se repite en el dintel y placas con almohadillado en los ángulos. El segundo cuerpo de la misma lo forma una hornacina o dosel con arco apechinado delimitada por pilastras con capitel flanqueadas por volutas, y sobre cuya imposta se corona la hornacina con frontón triangular, rematado por un pináculo en forma de punta de diamante que culmina en una pequeña bola en el vértice superior, y pináculos rematados en bola en los laterales. A la misma altura de este segundo cuerpo de la fachada se abren simétricamente dos ventanales rectangulares y, sobre la hornacina otro vano o ventana en forma de ojo de buey.  
Las esquinas de la fachada que forman un entrante que se corresponde con la ampliación del siglo XVIII están formadas por una base de piedra tallada, a modo de basa de columna de la que arrancan pilastras de ladrillo.  
Las puertas laterales son de piedra de sillería, con dintel rematado con bolas partidas sobre la fachada (Plaza Abadía) y un frontón triangular rematado en pináculos sobre la cornisa (Plaza S. Segarra).  
Los frescos  
Si los adornos arquitectónicos destacan por su sencillez, no ocurre lo mismo a la hora de analizar la decoración pictórica que se alberga en los muros del edificio, formada fundamentalmente por frescos del siglo XVIII, anónimos.  
El más importante fresco es el que decora toda la bóveda del presbiterio y es su mejor valor artístico; un notable retablo de Ntra. Sra. de los Ángeles que debió presidir el altar mayor de la iglesia en el siglo XVII, situado ahora en la capilla de la comunión; y otros frescos menores también de muchísimo interés como el de la capilla de San Francisco.  
El fresco del presbiterio, ocupa toda la superficie de la bóveda (unos 112 m2). Como otros frescos del s. XVIII, representa una Gloria cuyo centro ocupa la Santísima Trinidad, con el Padre y el Hijo sedentes; completan el núcleo de la composición la figura de la Virgen, de San Juan Bautista y en un plano inferior pero eminente, la del Ángel Custodio, oferente de la corona del Ducado de Segorbe. Fue atribuido por la fama popular a A. A. Palomino (1655-1726); asimismo Luis Roig d'Alós, su restaurador de regiones desvastadas lo supuso por haber sido ejecutado con su misma técnica y materiales.  
Ultimas investigaciones indican que la estructura, dibujo, color, luz, volumen y movimiento de su composición responden estrictamente a José Vergara (1726-1799) hijo de Francisco Vergara "El Viejo" y figura importantísima en la pintura valenciana del XVIII.   
El paralelismo compositivo del fresco de Vall d'Uixó respecto de los más notables de Vergara (sobre todo de los de la antigua iglesia de Santa Rosa de Lima, de Valencia, ahora en el museo histórico de la iglesia del Temple, de la de S. Juan Bautista de Chiva y del camarín del Monasterio del Puig) es innegable.   
Algunos dibujos y bocetos originales de Vergara, conservados en el museo de San Pío V representan figuras con características semejantes que permiten atribuir la obra a Vergara.  
El fresco deteriorado por el incendio de 1936 con pérdida de unos 10 metros cuadrados de revoque a llegado hasta nosotros gracias a la labor de Luis Roig d'Alós, que lo restauró en 1941 y es salvo en un aproximado 10% original.  
Las ocho cúpulas de las naves laterales tienen pinturas al fresco en sus pechinas, representando temas relacionados con la titularidad de las capillas en la época en que se pintaron. Así tenemos escenas de la vida de San Agustín, San Roque, La Virgen María, el dogma de la Inmaculada Concepción, San José, etc...  
ANEXO II  
Partes integrantes  
La nave central y las laterales con sus altares.  
La capilla del sagrario.  
Las capillas del Carnadari, de la Virgen de los Dolores y del Trasaltar.  
La torre del campanario.  
La sacristía.  
Las fachadas.  
Los frescos.  
ANEXO III  
Bienes muebles  
Orfebrería: Un plato limosnero de ca. 1550 repujado y cincelado en bronce dorado de 45 x 45 cms. Un relicario lignum crucis ca. 1870, torneado y repujado de plata dorada de 86 x 16 cms. Una cruz procesional ca. 1570 de plata cincelada y repujada de 122 x 65 x 13 cms. con macolla de plata incluida cincelada y repujada de 44 x 13 x 13 cms.  
Escultura: Conjunto de cuatro pechinas de yeso y pan de oro de 200 x 200 cms. cada una realizadas por Manuel Marco en ca. 1765 con la temática simbólica del sacrificio eucarístico desde representaciones figurativas del Antiguo Testamento: Sansón, Isaac, Arca de Alianza y Racimo de uvas de la tierra prometida retablo Altar mayor con mármol jaspe, estuco y yeso ca. 1780 de 14.00 x 7'00 mts. con lienzo de J. Vergara de tema Natividad de 1'90 x 1'40 mts.  
Pinturas Murales: Conjunto de cuatro pechinas al fresco atrib. a J. Vergara ca. 1780 con temática sobre estado del alma cada una de 55 x 55 cms. Alma gozosa, Alma suplicante, Alma en purgatorio y Almas en infierno. Conjunto de cuatro pechinas atribuido a J. Vergara de ca 1780 con tema común sobre vida de la Virgen María todas pintadas al fresco y de 55 x 55 cms. cada una: Coronación de la Virgen por la Trinidad, Anunciación, Muerte de la Virgen y Asunción. Conjunto de cuatro pechinas atribuido a J. Vergara de ca. 1780 con temática genérica sobre la vida de San José al fresco y de 55 x 55 cms. cada una: San José en el Templo, Sueño de San José, Desposorios de San José y de la Virgen y Huida a Egipto. Conjunto de cuatro pechinas atribuido a J. Vergara ca. 1780 con tema común sobre la Pasión y de 55 x 55 cms. cada una: Jesús juzgado, Jesús azotado, Jesús golpeado y Jesús cargado con la cruz. Conjunto de cuatro pechinas atribuido a J. Vergara ca. 1780 con temática genérica sobre los padres de la iglesia de 55 x 55 cms. cada una Mujer recriminando un sayón, San Agustín, San Pablo y Irrigación mística de un padre de la Iglesia. Conjunto de cuatro pechinas atribuido a J. Vergara ca. 1780 sobre la Inmaculada Concepción todas de 55 x 55 cms. cada una: Asamblea conciliar, Alegoría de la Inmaculada, Santo monte de Piedad e Inmaculada. Cuatro pechinas de tema común sobre vida de San Roque de J. Vergara ca. 1780 y cada una de 55 x 55 cms.: San Roque, San Roque con leprosos, San Roque en la cárcel y Aparición de Jesús a San Roque. Cuatro pechinas sobre tema de símbolos de la Pasión atribuidos a J. Vergara ca. 1780. Cuatro óvalos al fresco de 95 x 90 cms. cada uno: Santa Isabel de Hungría, San Luis Rey de Francia, San Francisco y Santa Clara. Es destacable una bóveda al fresco sobre tema de San Francisco de Asís San Francisco en el monte Albernia recibiendo los estigmas. En la capilla del trasaltar existen dos lunetos atribuidos a J. Vergara de ca. 1780 cada uno de 1'45 x 2'30 mts. Bodas de Caná y Santa Cena y una pintura al fresco sobre tema de San Pascual Bailón. Tres obras con formatos mixtilíneos: San Abdón, San Senén pendants de 1'60 x 0'65 cada uno y Sagrada Familia de 1'60 x 0'65 mts.  
ANEXO IV  
Delimitación del área de protección  
A) Justificación de la delimitación propuesta  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección consiste en incluir dentro de su área los siguientes elementos urbanos:  
- Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el BIC, pudiendo afectar al mismo, tanto visual como físicamente cualquier intervención que se realice sobre ellas.  
- Parcelas recayentes al mismo espacio público que el BIC y que constituyen el entorno visual y ambiental inmediato y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.  
- Espacios públicos en contacto directo con el BIC y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.  
- Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que aún no teniendo una situación de inmediatez con el BIC afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.  
B) Descripción literal de la delimitación  
Origen: Encuentro dela prolongación de la c/ Benigafull con la alineación norte de las casas de la manzana catastral nº 66197. Punto A.  
Sentido: Horario  
Línea delimitadora: Desde el origen la línea sigue por las alineaciones este y sur de la manzana nº 66197, recayentes a las calles Porcar y de la Cova Santa, hasta la fachada sur de la casa nº 3 de la manzana catastral nº 65196, recorriéndola para continuar por la alineación oeste de la parcela nº 5, quebrándose en la plaza de Santiago Obón y dirigiéndose a la medianera oeste de la casa nº 11 de la manzana catastral nº 65198. Siguiendo esta medianera y continuando por las traseras de las casas de esta manzana recayentes a la plaza de Silvestre Segarra, gira al este por la fachada de la casa nº 8 hasta enfrentar con la medianera oeste de la casa nº 8 de la manzana nº 65207 atravesando la calle de Nuestra Señora de los Dolores. Continua por esta medianera de la casa nº 8 de la manzana nº 65207 y llega a la calle Sagrario Santo Ángel, continúa por las fachadas de las casas nº 9 y nº 5, cruza la calle envolviendo la casa nº 12 de la manzana nº 66209. Desde aquí cruza la calle Calvario y sigue por las traseras de las casas recayentes a la plaza de la Merced y fachada de la casa nº 27 recayente a la calle redonda de la manzana nº 66208, hasta el punto de encuentro con la alineación norte de la casa nº 10 de la manzana catastral nº 66192; sigue por ésta y continúa por las traseras de las casas números 4,6,7 y 8 de la misma manzana y posteriormente englobar las casas números 1,2,5,6 y 7 de la manzana nº 66198 para finalizar en el punto de origen A.  
C) Descripción gráfica de la delimitación  
Se adjunta plano



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML