Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 8281, del 25-04-2018 (2018/3431)

Notificació de la sentència dictada en el rotlle d'apel·lació número 772/2017.
------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   8281

Data del DOGV
:   25-04-2018

Secció del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓ DE JUSTÍCIA

Número del document
:   2018/3431

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Audiència Provincial de València

Tipus de document
:   Edicte

Notificació de la sentència dictada en el rotlle d'apel·lació número 772/2017. [2018/3431]  
Cèdula de notificació  
La Secció Sexta de l'Audiència Provincial de València ha dictat, en el rotlle d'apel·lació número 772/2017, la resolució el encapçalament i part dispositiva de la qual són com segueix:  
  
«Audiència Provincial de València  
Secció Sexta  
Rotlle número 772/2017  
Interlocutòria número 18  
President: Vicente Ortega Llorca.  
Magistrada: María Eugenia Ferragut Pérez.  
Magistrat: José Francisco Lara Romero.  
València, 26 de gener de 2018  
La Secció Sexta de la Audiència Provincial de València, integrada pels senyors i la senyora del marge, ha vist aquest recurs d'apel·lació, interposat contra la interlocutòria de data 23 de febrer de 2017, recaiguda en l'incident d'execució de títol judicial número 45/10, del Jutjat de Primera Instància número 25 de València.  
Ha sigut part apel·lant Axactor Portfolio Holding AB, SARL, representada per la procuradora María Jesús Marco Conca i defesa per l'advocat Damián Suárez Rodríguez.  
És ponent José Francisco Lara Romero, el qual expressa el parer del tribunal.  
Antecedents de fet  
Primer. La part dispositiva de la interlocutòria apel·lada diu:  
«Acord: arxivar aquestes actuacions i alçar, si és el cas, els embargaments practicats quan aquesta resolució siga ferma.»  
Segon. Al·legacions de la part recurrent.  
La defensa de la part apel·lant va interposar un recurs en el qual al·legava:  
- Primera. Amb data 28 de desembre de 2016, va tindre entrada en el Registre dels jutjats de València un escrit pel qual Axactor Portfolio Holding AB, SARL, demanava la subrogació activa respecte del procediment de referència, en substitució de la mercantil Alkali Luxembourg, SARL. La dita operació tenia el seu fonament en el corresponent document privat de cessió de crèdits, elevat a públic per mitjà d'una escriptura atorgada davant del notari de Madrid Francisco Mirás Ortiz en data 29 de juliol de 2016. A efectes acreditatius respecte de la dita cessió, es va aportar, juntament amb l'escrit presentat amb data 28 de desembre de 2016, el testimoni corresponent al crèdit objecte d'aquesta execució.  
Mitjançant una diligència de 23 de gener de 2017, es va requerir al meu mandant en virtut de l'article 231 Llei d'enjudiciament civil perquè esmenara els punts següents:  
1. Falta d'acreditació del preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió.  
2. No acompanyar document original autèntic de la cessió del crèdit cedit.  
Davant de la dita petició, es va aportar el document requerit, i respecte del «preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió», i es van fer constar les al·legacions següents:  
Primera. Que la jurisdicció civil es regeix pel «principi de justícia pregada», per la qual cosa entenem que el requeriment indicat no pot procedir d'ofici del jutjat, i han de ser els subjectes passius de la relació jurídica material que ha sigut objecte de cessió els que, si és el cas, manifesten el seu interés per fer ús de la facultat a què es fa referència en l'article 1.535 del Codi Civil.  
Segona. Amb més motiu, els que pretengueren fer un ús del retracte previst en l'article 1.535 del Codi Civil haurien de fer-ho a través d'un procediment declaratiu i mai seria possible en un tràmit d'execució.  
  
Tercera. Aquesta part nega així mateix que l'objecte d'aquest procediment tinga la consideració d'objecte litigiós atés que no hi concorren els requisits que legalment s'estableixen en l'article 1535 del Codi Civil, i que han sigut desenrotllats i determinats per la jurisprudència.  
  
Quart. Que el crèdit objecte d'aquesta execució no va ser adquirit singularment i individualment, sinó que va ser adquirit dins d'un conjunt de crèdits objecte del contracte de cessió de cartera de crèdits els altres dades del qual obren en actuacions. D'ací la impossibilitat de determinar les parts que de la quantitat abonada al cedent per l'adquisició del total dels crèdits que componen la cartera cedida, puga entendre's com a preu per l'adquisició del crèdit objecte d'aquest procediment. Respecte d'això, cal afegir que el preu pagat per la meua representada, per a l'adquisició de la cartera de crèdits, pertany a la confidencialitat de les relacions contractuals entre la meua representada i l'entitat cedent, pactada expressament entre les parts en el contracte produït.  
  
Quint. Com a corol·lari de l'anterior, cal inferir que, atés que no ha sigut declarat per resolució judicial ferma en el procediment declaratiu corresponent (que hauria d'haver sigut incoat si és el cas pels ací executats) que el crèdit objecte del present és litigiós, la meua representada no té obligació legal de manifestar quin ha sigut l'import pagat per a l'adquisició de l'objecte d'aquest, dit siga açò en estrictes termes de defensa».  
Sense més tràmits, amb data 23 de febrer de 2017, es va dictar una interlocutòria amb la qual es decretava l'arxiu d'aquestes actuacions atés que el jutge o la jutgessa considera que no s'hauria esmenat conforme a l'article 231 Llei d'enjudiciament civil perquè no s'ha determinat el preu pagat pel títol executiu, inclús reconeixent-se la presentació d'al·legacions per aquesta part.  
- Segon. Contra la interlocutòria de 23 de febrer de 2017 indicada i, en particular, contra el pronunciament pel qual s'acorda l'arxiu del procediment és contra el que aquesta part interposa un recurs d'apel·lació d'acord amb el que estableixen els articles 455 i següents de la Llei d??enjudiciament civil, atés que considera que, amb la decisió adoptada en la referida interlocutòria, s'han infringit els articles 17, 231 i 540 i els seus concordants de la LEC.  
Entén aquesta part que el Jutjat de Primera Instància 25 de València ha dut a terme una patent extralimitació en les seues funcions i una interpretació errònia d'allò que s'ha disposat respecte de la successió (art. 540 i següents). A aquest efecte, recordem que en l'article esmentat s'arreplega textualment, únicament i exclusivament el següent:  
«Per a acreditar la successió, als efectes de l'apartat anterior, hauran de presentar-se al tribunal els documents fefaents en què aquella conste. Si el tribunal els considera suficients a tals efectes per concórrer els requisits exigits per a la seua validesa, procedirà, sense més tràmits, a despatxar l'execució a favor de o contra qui resulte ser successor quant als documents presentats.  
En el cas que s'haguera despatxat ja l'execució, es notificarà la successió a l'executat o executant, segons siga procedent, i es continuarà l'execució a favor de o contra qui resulte ser successor.  
3. Si la successió no constara en documents fefaents o el tribunal no els considerara suficients, manarà que el secretari judicial trasllade de la petició que deduïsca l'executant o executat la successió del qual s'haja produït, a qui conste com executat o l'executant en el títol i a qui es pretenga que és el seu successor, i els donarà audiència pel termini de quinze dies. Presentades les al·legacions o transcorregut el termini sense que les hagen efectuat, el tribunal decidirà el que procedisca sobre la successió només als efectes del despatx o de la prossecució de l'execució».  
Açò és, l'única cosa que es requereix és el document en què la successió conste acreditada, sense que en cap moment s'exigisca la determinació del preu exacte ni cap altre requisit addicional. Com és sabut (i a aquest efecte donem per reproduït allò que s'ha transcrit en el motiu tercer d'aquest), el dret concedit en l'article 1535 del Codi Civil es preveu únicament i exclusivament per als crèdits litigiosos, i és clar i evident que tal caràcter no pot proclamar-se en seu d'execució, màximament quan pels executats no s'ha instat el declaratiu corresponent en el cas que eixe fora el seu interés.  
Amb més motiu, no seria possible per als meus mandants aportar el preu concret relatiu al crèdit objecte d'aquest, ja que atés que es tracta d'una operació global i de gran volum, comprensiva de multitud de crèdits, no s'ha pactat un preu individual per a cada un d'ells, sinó un preu també global o a un tant alçat per una cartera comprensiva d'una pluralitat de crèdits.  
- Tercer. Ha de cridar-se l'atenció igualment sobre una circumstància extremadament clara: el jutjador d'instància s'extralimita greument a l'acordar l'arxiu de l'execució, ja que únicament pot resoldre sobre la procedència d'accedir o no a la successió processal en la part executen: tertium non datur. A aquest efecte, donem per reproduïda la pertinent ressenya jurisprudencial que protegeix la nostra posició i que es troba en el fonament de dret quart.  
Als anteriors fets s'apliquen els següents  
Fonaments de dret  
Primer. La resolució que s'impugna és susceptible de ser recorreguda en apel·lació, d'acord amb el que disposa l'article 455.1 LEC, ja que es tracta d'una interlocutòria definitiva.  
Segon. El recurs s'interposa dins del termini de vint dies des de l'endemà de la notificació de la resolució indicada, d'acord amb el que disposa l'article 458 LEC.  
Tercer. Concorren, en aquesta part, els pressupostos relatius a la legitimació, donada la seua condició de part, i al gravamen, ja que, amb la decisió adoptada, es priva a aquesta part de veure realitzat el seu legítim dret de cobrament.  
Quart. Aquest recurs es fonamenta en la infracció del que disposen els articles 17, 231 i 540 i els seus concordants de la Llei d'Enjudiciament Civil, així com la jurisprudència establida per les distintes audiències provincials i, en particular, per la seua aplicabilitat a aquest recurs el que s'ha dit per la Secció Novena d'aquesta Audiència en el rotlle 1072/2014, resolt per la Interlocutòria 280/2015, de 28 d'abril, de 2015, en recurs interposat per Alkali Luxembourg SARL:  
«El jutjat va acordar tindre per acabat el procediment d'execució respecte de l'executant inicial, i no la successió processal postulada, per incompliment dels pressupostos processals, i en aquest sentit hem de puntualitzar, també amb caràcter previ que la inicial executant, que ha cedit el seu crèdit, no ha recorregut l'arxiu que li afecta, per la qual cosa no és procedent que la cessionària efectue al·legacions que no competixen al seu dret. Tinga's en compte que l'article 17 de la Llei d'Enjudiciament Civil preveu, quan no s'accedisca a la pretensió de l'adquirent, que el transmetent continue en el judici, i queden fora de perill les relacions jurídiques privades que existisquen entre ambdós, i això necessàriament, perquè així es desprén de l'expressió utilitzada («continuarà») tenint en compte, a més, el precepte igualment imperatiu de l'article 570 de la LEC l'execució forçosa només acabarà amb la completa satisfacció del creditor executant) Per. tant, i com a primera conclusió, el que ací es pot analitzar és exclusivament si és procedent o no la successió pretesa , el precepte aplicable amb aquest fi i els pressupostos legalment exigibles que han de ser acreditats per la part que la pretenga. Si l'entitat inicialment executant s'aquieta a l'arxiu, i excepte circumstàncies especials que ací no s'aprecien, només cabrà valorar si s'accedeix o no a la successió processal en la part executant, la qual cosa a continuació abordarem amb caràcter general».  
Tercer. Aquesta sala ha acceptat, en general, la possibilitat de la successió processal, com també pareix referendar el Tribunal Suprem i així, entre altres resolucions, l'ATS de 25 de febrer de 2014 (ROJ: ATS 1282/2014- ECLI:ES:TS:2014:1282A) Recurs 711/2012, i ponent: Antonio Salas Carceller, exposa que: «Contra els articles 1535 i 1536 del Codi Civil, els quals es refereixen a la cessió de crèdits litigiosos, el vigent article 17 de la Llei 1/2000, d'enjudiciament civil, es refereix de manera més àmplia al «objecte litigiós», entenent per tal, «el que siga objecte» del judici. Així, l'article 17 estableix: «Quan s'haja transmés, pendent un judici, allò que siga objecte d'aquest, l'adquirent podrà sol·licitar, acreditant la transmissió, que se li tinga com a part en la posició que ocupava el transmetent. El secretari judicial dictarà una diligència d'ordenació per la qual disposarà la suspensió de les actuacions i atorgarà un termini de deu dies a l'altra part perquè al·legue el que al seu dret convinga. Si aquesta no s'oposara dins del dit termini, el secretari judicial, mitjançant un decret, alçarà la suspensió i disposarà que l'adquirent ocupe en el judici la posició que el transmetent tinguera en ell. 2. Si, dins del termini concedit en l'apartat anterior, l'altra part manifestara la seua oposició a l'entrada en el judici de l'adquirent, el tribunal resoldrà per mitjà d'una interlocutòria el que estime procedent. No s'accedirà a la pretensió quan la dita part acredite que li competeixen drets o defenses que, en relació amb el que siga objecte del judici, només pot fer valdre contra la part transmetent un dret a reconvindre o que està per resoldre una reconvenció o si el canvi de part poguera dificultar notòriament la seua defensa. Quan no s'accedisca a la pretensió de l'adquirent, el transmetent continuarà en el judici, exceptuant les relacions jurídiques privades que existisquen entre ambdós. 3. La successió processal derivada de l'alienació de béns i drets litigiosos en procediments de concurs es regirà pel que estableix la Llei concursal.  
  
En aquests casos, l'altra part podrà oposar eficaçment l'adquirent quants drets i excepcions li correspongueren en contra del concursat».  
La raó de la denegació, en el supòsit examinat en tal resolució, no derivava de cap consideració teòrica relativa a la seua inviabilitat, sinó de la valoració de les circumstàncies concretament concurrents, perquè des del punt de vista temporal es van produir les cessions abans de la demanda (i no pendent el procés), atés que era una transmissió parcial i no total (que quedava al marge de les previsions de l'article 17 LEC) i perquè existien contradiccions entre les dates de transmissió, a més d'eventuals problemes de cobrament pel concurs d'una de les successores sol·licitants.  
Igualment s'ha admés la possibilitat de successió processal en resolucions de distintes audiències provincials i s'ha argumentat que existeix entre el moment en què es dicta una resolució (o en general s'origina el títol executiu) i l'inici del procés per mitjà de la formulació de demanda executiva amb fonament en sentència del Tribunal Superior d'11 febrer 2003 (ROJ: STS 861/2003 € ECLI:ES:TS:2003:861) Sentència 125/2003 I Recurs 673/1997 en la qual, referint-se a l'execució d'un títol judicial que havia esdevingut ferm en sentència, es planteja la successió en l'execució, assenyalant que «La tesi, en canvi que aquesta sala propugna i acull, en consonància amb allò que s'ha resolt per la interlocutòria recorregut, es basa en la legitimitat de la successió processal, perquè tot i l'execució de la sentència, s'aconseguisca el reconeixement de la realitat jurídica per mitjà de l'oportú ajust subjectiu», se cita a aquest efecte tant l'article 9,4 Llei d'Enjudiciament Civil de 1881, com els articles 17 i 540 LEC 1/2000. La concepció sobre el que es considera objecte litigiós és més àmplia des de la perspectiva processal quan es tracta d'aplicar la figura de la successió processal de manera que, encara que l'objecte del litigi haja sigut ja resolt de manera ferma, no obstant això, mentre continue el procés fins a l'execució d'allò que s'ha resolt, procedeix la successió processal. Així ho han resolt altres audiències provincials, com la de Granada, interlocutòria de 17 juny 2003, si bé limita l'aplicació de l'article 540 LEC al moment inicial de l'execució, abans de despatxar-la. Després del moment indicat, estima aplicables els articles 16 i 17 LEC. I en el mateix sentit la Interlocutòria AP Màlaga de 24 abril 2003 o de Barcelona de 18 juny 2004.  
  
[...]  
No obstant això, en el supòsit ací analitzat, la veritat és que s'ha acreditat la cessió mateixa (document notarial parcial), la correlació entre el número del crèdit objecte d'execució i el tramés al cessionari per part del cedent ?que identifica els números de compte corresponent- i la quantitat per la qual ha de prosseguir l'execució, que, clarament, ja estava determinada i la precisa el cessionari al recórrer en revisió, sense cap dubte, perquè resulta d'una mera sostracció; no es comparteix en absolut ?després de l'anàlisi de la situació ací concretament concurrent- que no siga suficient, com diu el jutjat, tal operació simple atés que es tracta d'una quantitat plenament determinada i d'execució parcial d'aquesta, sense que existisca discrepància en el resultat obtingut.  
  
[...]  
El Jutjat va sol·licitar a més que el cessionari acreditara el preu de la venda, la qual cosa va combatre així mateix el recurrent al plantejar el recurs de revisió; en quant allò que s'ha pretés per la seua banda, era exclusivament la successió entre parts, i tal pressupost no resultava d'aplicació. A diferència d'altres supòsits resolts prèviament per aquesta sala, en que tal resolució es va consentir i concretada la quantitat per la qual se sol·licita continue l'execució, amb aportació dels documents necessaris en què es recolzen tals afirmacions. Qualsevol fórmula genèrica de sol·licitud o que ignore les concretes circumstàncies concurrents (sumes ja pagades, conceptes ja liquidats o altres d'anàlogues) hauria de comportar la repulsa d'allò que s'ha pretés, si no són plenament aclarides les discrepàncies i concretats tals extrems per qui pretén la successió.  
Quart. Per això procedeix, amb estimació del recurs, revocar la resolució recorreguda, i es considera que, en aquest concret supòsit, s'han acreditat els pressupostos per a la successió processal pretesa, aplicant-se l'article 17 LEC, per la qual cosa haurà de continuar el curs de l'execució amb el cessionari, i s'ha de comunicar la resolució indicada al deutor, amb la finalitat pertinent (i, si és el cas, als efectes de l'article 1535 CC, si així ho entenguera pertinent). Sense expressa imposició de costes i amb reintegrament, al recurrent, del depòsit constituït per a recórrer».  
Acabava sol·licitant que s'estimara el recurs d'apel·lació, i declarava nul l'arxiu acordat per la Interlocutòria de 23 de febrer de 2017, i manava seguir el procediment pels tràmits que en dret procediren.  
Tercer. Rebudes les interlocutòries per aquest tribunal, es va assenyalar, per a la deliberació i votació, el dia 11 de gener de 2018, en el qual va tindre lloc.  
Fonaments de dret  
S'accepten els de la resolució impugnada, només en quant no s'oposen als d'aquesta.  
Primer. Motivació de la resolució recorreguda.  
La resolució recorreguda va arxivar el procediment partint dels fets següents:  
«Únic. En aquest procediment es va sol·licitar per Axactor Portfolio Holding AB, SARL, que li la tinguera per subrogada en la posició d'executant, i es va requerir a la cessionària per a esmena, en concret perquè acreditara el preu exacte pagat pel cessionari al cedent en la cessió i per a acompanyar un document original autèntic de la cessió del crèdit cedit, amb l'advertència d'arxiu.  
I atés que:  
Únic. Assenyalar que ni la cedent ni la cessionària han recorregut la diligència d'ordenació de data 23 de gener de 2017, per la qual s'acordava requerir en els termes i efectes indicats en l'antecedent de fet d'aquesta resolució. En el termini concedit s'ha presentat un escrit, fent les al·legacions que va estimar oportunes, sense determinar el preu pagat pel títol executiu, i no atés que no s'ha esmenat (art. 231 de la LEC), ni recorregut, procedix l'arxiu advertit de les actuacions, per falta d'esmena d'extrems que es consideren rellevants per a poder tindre per operada la successió de conformitat amb l'article 207.4 de la Llei d'enjudiciament civil.»  
Segon. Entén la part apel·lant que no s'hauria acreditat que el crèdit fora litigiós, la qual cosa correspondria a la part contra la qual es va dirigir l'execució del títol no judicial, i se sosté que el crèdit que es pretenia realitzar no havia sigut adquirit individualment o singularment, sinó dins d'un conjunt de crèdits objecte del contracte de cessió de cartera de crèdits, les dades del qual haurien sigut aportades a actuacions, i que per això no existia una individualització del preu pagat pels elements que componen la cartera que es transmet en bloc. Per això no es tractaria d'un contracte especial, sinó que la doctrina ho consideraria com un acte o negoci abstracte dirigit a la transmissió del crèdit, que exerceix una funció semblant a la tradició amb vista als drets reals, i que és diferent del negoci que constitueix la causa i el fi econòmic de la transmissió.  
  
Citava distintes resolucions que, segons el seu criteri, avalaven la seua posició, amb vista a que el crèdit no seria litigiós, i acabava sol·licitant que, previs els tràmits legals, es revocara la resolució recorreguda i s'acordara l'admissió del procediment monitori.  
Tercer. En reiterades ocasions hem indicat que, tant la falta de compliment del requeriment efectuat, a què es van realitzar al·legacions, però sense recórrer la decisió del jutjat en què sol·licitava determinats documents i informacions, i la insuficiència dels documents aportats per a entendre omplit tal requeriment, efectuat per diligència de data 30 de març de 2017 (foli 188), en què se sol·licita l'acreditació del preu exacte pagat per la cessionari al cedent en la cessió, document original autèntic de la cessió del crèdit cedit, per la qual cosa no pot entendre's amb això complit el requeriment efectuat pel jutjat tal com aquest va apreciar, per la qual cosa el recurs es desestima, perquè no s'ha extralimitat el jutjat en les facultats que la llei li imposa amb vista al control de legalitat en protecció dels consumidors, tal com regulen tant la regulació de la Unió Europea, amb les exigències de la jurisprudència que dimana del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, en consonància amb les normes de dret intern.  
  
Quart. Tal com disposen els articles 394 i 398 de la Llei d'enjudiciament civil, les costes d'aquest recurs, si n'hi haguera, han de ser imposades a la recurrent.  
Cinqué. Tal com estableix la disposició addicional quinzena de la Llei orgànica del poder judicial, confirmada la resolució recorreguda, el recurrent perd el depòsit constituït per a recórrer, a què es donarà la destinació prevista en la disposició indicada.  
Part dispositiva  
1. Desestimem el recurs interposat per Axactor Portfolio Holding AB, SARL.  
2. Confirmem la interlocutòria apel·lada.  
3. Imposem, a la recurrent, les costes d'aquesta alçada.  
Doneu, al dipòsit constituït per a recórrer, el destí previst en la disposició addicional 15a de la Llei orgànica del poder judicial.  
Aquesta interlocutòria és ferma.  
Quan corresponga, torneu al jutjat de procedència les actuacions originals, amb una certificació d'aquesta resolució perquè s'execute i es complisca.  
Així ho pronunciem, manem i firmem.»  
  
I per a la corresponent publicació en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, a fi de notificar-la a la part incompareguda demandada apel·lada, Ramón Quiles Fernández.  
  
València, 5 d'abril de 2018.- La lletrada de l'Administració de justícia: Inmaculada Ripollés Martínez.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 8281, del 25-04-2018 (2018/3431)

Notificación de la sentencia dictada en el rollo de apelación número 772/2017.
------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   8281

Fecha DOGV
:   25-04-2018

Sección del DOGV
:   IV. ADMINISTRACIÓN DE JUSTICIA

Número del documento
:   2018/3431

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Audiencia Provincial de Valencia

Tipo de documento
:   Edicto

Notificación de la sentencia dictada en el rollo de apelación número 772/2017. [2018/3431]  
Cédula de notificación  
La Sección Sexta de la Audiencia Provincial de Valencia ha dictado, en el rollo de apelación número 772/2017, la resolución cuyo encabezamiento y parte dispositiva son como sigue:  
  
«Audiencia Provincial de Valencia  
Sección Sexta  
Rollo número 772/2017  
Auto número 18  
Presidente: Vicente Ortega Llorca.  
Magistrada: María Eugenia Ferragut Pérez.  
Magistrado: José Francisco Lara Romero.  
València, 26 de enero de 2018   
La Sección Sexta de la Audiencia Provincial de Valencia, integrada por los señores y la señora del margen, ha visto el presente recurso de apelación, interpuesto contra el auto de fecha 23 de febrero de 2017, recaída en el incidente de ejecución de título judicial número 45/10, del Juzgado de Primera Instancia número 25 de los de València.  
Ha sido parte apelante Axactor Portfolio Holding AB, SARL, representada por la procuradora María Jesús Marco Cuenca, y defendida por el abogado Damián Suárez Rodríguez.  
Es ponente José Francisco Lara Romero quien expresa el parecer del tribunal.  
Antecedentes de hecho  
Primero. La parte dispositiva del auto apelado dice:  
?Acuerdo: archivar las presentes actuaciones, levantándose en su caso los embargos practicados firme que sea la presente resolución.-  
Segundo. Alegaciones de la parte recurrente.  
La defensa de la parte apelante interpuso recurso alegando:  
- Primera. Con fecha 28 de diciembre de 2016, tuvo entrada en el Registro de los juzgados de València escrito por el que Axactor Portfolio Holding AB, SARL, interesaba la subrogación activa respecto del procedimiento de referencia, en sustitución de la mercantil Alkali Luxembourg, SARL. Dicha operación tenía su fundamento en el correspondiente documento privado de cesión de créditos, elevado a público por medio de escritura otorgada ante el notario de Madrid Francisco Mirás Ortiz en fecha 29 de julio de 2016. A efectos acreditativos respecto de dicha cesión, se aportó, junto con el escrito presentado con fecha 28 de diciembre de 2016, el testimonio correspondiente al crédito objeto de la presente ejecución.  
Por diligencia de 23 de enero de 2017, se requirió a mi mandante en virtud del artículo 231 Ley de enjuiciamiento civil para que subsanase los siguientes extremos:  
1. Falta de acreditación del precio exacto pagado por el cesionario al cedente en la cesión.  
2. No acompañar documento original auténtico de la cesión del crédito cedido.  
Ante dicha petición, se aportó el documento requerido y respecto del «precio exacto pagado por el cesionario al cedente en la cesión», y se hicieron constar las siguientes alegaciones:  
Primera. Que la jurisdicción civil se rige por el principio de justicia rogada, por lo que entendemos que dicho requerimiento no puede proceder de oficio del juzgado, debiendo ser los sujetos pasivos de la relación jurídico material que ha sido objeto de cesión los que, en su caso, manifiesten su interés por hacer uso de la facultad a la que se hace referencia en el artículo 1.535 del Código Civil.  
Segunda. A mayor abundamiento, los que pretendieran hacer uso del retracto previsto en el artículo 1.535 del Código Civil deberían hacerlo a través de un procedimiento declarativo y nunca sería posible en un trámite de ejecución.  
Tercera. Niega asimismo esta parte que el objeto del presente procedimiento tenga la consideración de objeto litigioso por no concurrir en el mismo los requisitos que legalmente se establecen en el artículo 1535 del Código Civil, y que han sido desarrollados y determinados por la jurisprudencia.  
Cuarto. Que el crédito objeto de la presente ejecución no fue adquirido singular e individualmente, sino que fue adquirido dentro de un conjunto de créditos objeto del contrato de cesión de cartera de créditos cuyos demás datos obran en autos. De ahí la imposibilidad de determinar las partes que de la cantidad abonada al cedente por la adquisición del total de los créditos que componen la cartera cedida, pueda entenderse como precio por la adquisición del crédito objeto del presente procedimiento. A este respecto, cabe añadir que el precio abonado por mi representada para la adquisición de la cartera de créditos pertenece a la confidencialidad de las relaciones contractuales entre mi representada y la entidad cedente, pactada expresamente entre las partes en el meritado contrato.  
Quinto. Como corolario de lo anterior, cabe colegir que no habiendo sido declarado por resolución judicial firme en el procedimiento declarativo correspondiente (que debería haber sido incoado en su caso por los aquí ejecutados) que el crédito objeto del presente es litigioso, mi representada no tiene obligación legal de manifestar cuál ha sido el importe abonado para la adquisición del objeto del presente, dicho sea esto en estrictos términos de defensa?.  
Sin más trámites, con fecha 23 de febrero de 2017, se dictó auto decretándose el archivo de las presentes actuaciones al considerar el juez o la jueza que no se habría subsanado conforme al artículo 231 Ley de enjuiciamiento civil al no haberse determinado el precio pagado por el título ejecutivo, aun reconociéndose la presentación de alegaciones por esta parte.  
- Segundo. Contra dicho auto de 23 de febrero de 2017 y en particular contra el pronunciamiento por el que se acuerda el archivo del procedimiento es contra el que esta parte interpone recurso de apelación conforme a lo establecido en los artículos 455 y siguientes de la Ley de enjuiciamiento civil al considerar que con la decisión adoptada en el referido auto se han infringido los artículos 17, 231 y 540 y sus concordantes de la LEC.  
Entiende esta parte que por el Juzgado de Primera Instancia 25 de València se ha llevado a cabo una patente extralimitación en sus funciones y una interpretación errónea de lo dispuesto respecto de la sucesión (art. 540 y siguientes). Al efecto, recordemos que en dicho artículo se recoge textual, única y exclusivamente lo siguiente:  
?Para acreditar la sucesión, a los efectos del apartado anterior, habrán de presentarse al tribunal los documentos fehacientes en que aquella conste. Si el tribunal los considera suficientes a tales efectos por concurrir los requisitos exigidos para su validez, procederá, sin más trámites, a despachar la ejecución a favor o frente a quien resulte ser sucesor en razón de los documentos presentados.  
En el caso de que se hubiera despachado ya ejecución, se notificará la sucesión al ejecutado o ejecutante, según proceda, continuándose la ejecución a favor o frente a quien resulte ser sucesor.  
3. Si la sucesión no constara en documentos fehacientes o el tribunal no los considerare suficientes, mandará que el secretario judicial dé traslado de la petición que deduzca el ejecutante o ejecutado cuya sucesión se haya producido, a quien conste como ejecutado o el ejecutante en el título y a quien se pretenda que es su sucesor, dándoles audiencia por el plazo de quince días. Presentadas las alegaciones o transcurrido el plazo sin que las hayan efectuado, el tribunal decidirá lo que proceda sobre la sucesión a los solos efectos del despacho o de la prosecución de la ejecución».  
Esto es, lo único que se requiere es el documento en que la sucesión conste acreditada, sin que en ningún momento se exija la determinación del precio exacto ni ningún otro requisito adicional. Como es sabido (y al efecto damos por reproducido lo transcrito en el motivo tercero del presente), el derecho concedido en el artículo 1535 del Código Civil se prevé única y exclusivamente para los créditos litigiosos, y es claro y evidente que tal carácter no puede proclamarse en sede de ejecución, máxime cuando por los ejecutados no se ha instado el declarativo correspondiente en caso de que ese fuera su interés.  
A mayor abundamiento, no sería posible para mis mandantes aportar el precio concreto relativo al crédito objeto del presente, ya que al tratarse de una operación global y de gran volumen, comprensiva de multitud de créditos, no se ha pactado un precio individual para cada uno de ellos, sino un precio también global o a tanto alzado por una cartera comprensiva de una pluralidad de créditos.  
- Tercero. Debe llamarse la atención igualmente sobre una circunstancia extremadamente clara: el juzgador de instancia se extralimita gravemente al acordar el archivo de la ejecución, ya que únicamente puede resolver acerca de la procedencia de acceder o no a la sucesión procesal en la parte ejecutan: tertium non datur. Al efecto, damos por reproducida la pertinente reseña jurisprudencial que respalda nuestra posición y que se encuentra en el fundamento de derecho cuarto.  
A los anteriores hechos son de aplicación los siguientes  
Fundamentos de derecho  
Primero. La resolución que se impugna es susceptible de ser recurrida en apelación, conforme a lo dispuesto en el artículo 455.1 LEC, por cuanto se trata de un auto definitivo.  
Segundo. El recurso se interpone dentro del plazo de veinte días desde el siguiente a la notificación de dicha resolución, conforme a lo dispuesto en el artículo 458 LEC.  
Tercero. Concurren, en esta parte, los presupuestos relativos a la legitimación, dada su condición de parte, y al gravamen, puesto que con la decisión adoptada se priva a esta parte de ver realizado su legítimo derecho de cobro.  
Cuarto. El presente recurso se fundamenta en la infracción de lo dispuesto en los artículos 17, 231 y 540 y sus concordantes de la Ley de enjuiciamiento civil, así como la jurisprudencia establecida por las distintas audiencias provinciales y, en particular, por su aplicabilidad al presente recurso lo dicho por la Sección Novena de esta Audiencia en el rollo 1072/2014, resuelto por Auto 280/2015, de 28 de abril, de 2015, en recurso interpuesto por Alkali Luxembourg Sarl:  
«El juzgado acordó tener por terminado el procedimiento de ejecución respecto del ejecutante inicial, y no la sucesión procesal postulada, por incumplimiento de los presupuestos procesales, y en tal sentido hemos de puntualizar, también con carácter previo que la inicial ejecutante, que ha cedido su crédito, no ha recurrido el archivo que a ella afecta, por lo que no procede que la cesionaria efectúe alegaciones que no competen a su derecho. Téngase en cuenta que el artículo 17 Ley de enjuiciamiento civil prevé, cuando no se acceda a la pretensión del adquirente, que el transmitente continúe en el juicio, quedando a salvo las relaciones jurídicas privadas que existan entre ambos, y ello necesariamente, pues así se desprende de la expresión utilizada («continuará») teniendo en cuenta, además, el precepto igualmente imperativo del artículo 570 LEC (la ejecución forzosa solo terminará con la completa satisfacción del acreedor ejecutante). Por tanto, y como primera conclusión, lo aquí analizable es exclusivamente si procede o no la sucesión pretendida, el precepto aplicable a tal fin y los presupuestos legalmente exigibles que deben ser acreditados por la parte que la pretenda. Si la entidad inicialmente ejecutante se aquieta al archivo, y salvo circunstancias especiales que aquí no se aprecian, solo cabrá valorar si se accede o no a la sucesión procesal en la parte ejecutante, lo que seguidamente vamos a abordar con carácter general».  
Tercero. Esta sala ha aceptado, en general, la posibilidad de la sucesión procesal, como también parece refrendar el Tribunal Supremo y así, entre otras resoluciones, el ATS de 25 de febrero de 2014 (ROJ: ATS 1282/2014- ECLI:ES:TS:2014:1282A) recurso 711/2012, I ponente: Antonio Salas Carceller, expone que: «Frente a los artículos 1535 y 1536 del Código Civil que se refieren a la cesión de créditos litigiosos, el vigente artículo 17 de la Ley 1/2000, de enjuiciamiento civil, se refiere de manera más amplia al «objeto litigioso», entendiendo por tal, «lo que sea objeto» del juicio. Así, el artículo 17 establece: «Cuando se haya transmitido, pendiente un juicio, lo que sea objeto del mismo, el adquirente podrá solicitar, acreditando la transmisión, que se le tenga como parte en la posición que ocupaba el transmitente. El secretario judicial dictará diligencia de ordenación por la que acordará la suspensión de las actuaciones y otorgará un plazo de diez días a la otra parte para que alegue lo que a su derecho convenga. Si esta no se opusiere dentro de dicho plazo, el secretario judicial, mediante decreto, alzará la suspensión y dispondrá que el adquirente ocupe en el juicio la posición que el transmitente tuviese en él. 2. Si dentro del plazo concedido en el apartado anterior la otra parte manifestase su oposición a la entrada en el juicio del adquirente, el tribunal resolverá por medio de auto lo que estime procedente. No se accederá a la pretensión cuando dicha parte acredite que le competen derechos o defensas que, en relación con lo que sea objeto del juicio, solamente puede hacer valer contra la parte transmitente o un derecho a reconvenir, o que pende una reconvención, o si el cambio de parte pudiera dificultar notoriamente su defensa. Cuando no se acceda a la pretensión del adquirente, el transmitente continuará en el juicio, quedando a salvo las relaciones jurídicas privadas que existan entre ambos. 3. La sucesión procesal derivada de la enajenación de bienes y derechos litigiosos en procedimientos de concurso se regirá por lo establecido en la Ley concursal.  
En estos casos, la otra parte podrá oponer eficazmente al adquirente cuantos derechos y excepciones le correspondieran frente al concursado».  
La razón de la denegación, en el supuesto en tal resolución examinado, no derivaba de consideración teórica alguna relativa a su inviabilidad, sino de la valoración de las circunstancias concretamente concurrentes, en cuanto desde el punto de vista temporal se produjeron las cesiones antes de la demanda (y no pendiente el proceso), porque era una transmisión parcial y no total (que quedaba al margen de las previsiones del artículo 17 LEC) y porque existían contradicciones entre las fechas de transmisión, además de eventuales problemas de cobro por el concurso de una de las sucesoras solicitantes.  
Igualmente se ha admitido la posibilidad de sucesión procesal en resoluciones de distintas audiencias provinciales, argumentando que existe entre el momento en que se dicta una resolución (o en general se origina el título ejecutivo) y el inicio del proceso mediante la formulación de demanda ejecutiva con fundamento en sentencia del Tribunal Superior de 11 febrero 2003 (ROJ: STS 861/2003 € ECLI:ES:TS:2003:861) Sentencia 125/2003 I recurso 673/1997 en la que, refiriéndose a la ejecución de un título judicial que había devenido firme en sentencia, se plantea la sucesión en la ejecución, señalando que «La tesis, en cambio que esta sala propugna y acoge, en consonancia con lo resuelto por el auto recurrido, se basa en la legitimidad de la sucesión procesal, para aún en ejecución de sentencia, conseguir el reconocimiento de la realidad jurídica, mediante el oportuno ajuste subjetivo», citando al efecto tanto el artículo 9,4 Ley de enjuiciamiento civil de 1881, como los artículos 17 y 540 LEC 1/2000. La concepción acerca de lo que se considera objeto litigioso, es más amplia desde la perspectiva procesal cuando se trata de aplicar la figura de la sucesión procesal de forma que, aun cuando el objeto del litigio haya sido ya resuelto de manera firme, sin embargo, en tanto continúe el proceso hasta la ejecución de lo resuelto, cabe la sucesión procesal. Así lo han resuelto otras audiencias provinciales, como la de Granada, auto de 17 junio 2003, si bien limita la aplicación del artículo 540 LEC al momento inicial de la ejecución, antes de despachar la misma. Con posterioridad a dicho momento estima aplicables los artículos 16 y 17 LEC. Y en el mismo sentido Auto AP Málaga de 24 abril 2003 o de Barcelona de 18 junio 2004.  
[...]  
Sin embargo, en el supuesto aquí analizado, lo cierto es que se ha acreditado la cesión misma (documento notarial parcial), la correlación entre el número del crédito objeto de ejecución y el transmitido al cesionario por parte del cedente ?que identifica los números de cuenta correspondientes- y la cantidad por la que debe proseguir la ejecución, que, claramente, ya estaba determinada y la precisa el cesionario al recurrir en revisión, sin lugar a dudas, pues resulta de una mera sustracción, no compartiendo en absoluto ?tras el análisis de la situación aquí concretamente concurrente- que no baste, como dice el juzgado, tal operación simple tratándose de cantidad plenamente determinada y de ejecución parcial de la misma, sin que exista discrepancia en el resultado obtenido.  
[...]  
El Juzgado solicitó además que el cesionario acreditara el precio de la venta, lo que combatió asimismo el recurrente al plantear el recurso de revisión, en cuanto lo pretendido por su parte era exclusivamente la sucesión entre partes, y tal presupuesto no resultaba de aplicación. A diferencia de otros supuestos resueltos previamente por esta sala, en que tal resolución se consintió y concretada la cantidad por la que se solicita continúe la ejecución, con aportación de los documentos necesarios en que se apoyen tales asertos. Cualquier fórmula genérica de solicitud o que ignore las concretas circunstancias concurrentes (sumas ya abonadas, conceptos ya liquidados u otras análogas) debería comportar la repulsa de lo pretendido, si no son plenamente aclaradas las discrepancias y concretados tales extremos por quien pretende la sucesión.  
  
Cuarto. Por ello procede, con estimación del recurso, revocar la resolución recurrida, considerando que, en este concreto supuesto, se han acreditado los presupuestos para la sucesión procesal pretendida, siendo de aplicación el artículo 17 LEC, por lo que deberá continuar el curso de la ejecución con el cesionario, debiendo comunicarse al deudor dicha resolución, a los fines pertinentes (y, en su caso, a los efectos del artículo 1535 CC, si así lo entendiere pertinente). Sin expresa imposición de costas y con reintegro, al recurrente, del depósito constituido para recurrir».  
Terminaba solicitando que se estimara el recurso de apelación, declarando nulo el archivo acordado por el auto de 23 de febrero de 2017, mandando seguir el procedimiento por los trámites que en derecho procedieren.  
Tercero. Recibidos los autos por este tribunal, se señaló, para la deliberación y votación, el día 11 de enero de 2018, en el que tuvo lugar.  
Fundamentos de derecho  
Se aceptan los de la resolución impugnada, solo en cuanto no se opongan a los de esta.  
Primero. Motivación de la resolución recurrida.  
La resolución recurrida archivó el procedimiento partiendo de los siguientes hechos:  
«Único. En el presente procedimiento se solicitó por Axactor Portfolio Holding AB, SARL, que se la tuviera por subrogada en la posición de ejecutante, y se requirió a la cesionaria para subsanación, en concreto para que acreditara el precio exacto pagado por el cesionario al cedente en la cesión y para acompañar documento original auténtico de la cesión del crédito cedido, con apercibimiento de archivo.  
Y razonando que:  
Único. Señalar que ni cedente ni cesionaria han recurrido la diligencia de ordenación de fecha 23 de enero de 2017, por la que se acordaba requerir en los términos y efectos indicados en el antecedente de hecho de esta resolución. En el plazo concedido se ha presentado escrito, haciendo las alegaciones que estimó oportunas, sin determinar el precio pagado por el título ejecutivo, y no habiendo subsanado (art. 231 de la LEC), ni recurrido, procede el archivo advertido de las actuaciones, por falta de subsanación de extremos que se consideran relevantes para poder tener por operada la sucesión de conformidad con el artículo 207.4 de la Ley de enjuiciamiento civil.»  
Segundo. Entiende la parte apelante que no se habría acreditado que el crédito fuera litigioso, lo que correspondería a la parte contra la que se dirigió la ejecución del título no judicial, sosteniendo que el crédito que se pretendía realizar no había sido adquirido individualmente o singularmente, sino dentro de un conjunto de créditos objeto del contrato de cesión de cartera de créditos, cuyos datos habrían sido aportados a autos, y que por ello no existía una individualización del precio pagado por los elementos que componen la cartera que se transmite en bloque. Por ello no se trataría de un contrato especial, sino que la doctrina lo vendría considerando como un acto o negocio abstracto dirigido a la transmisión del crédito, que desempeña una función parecida a la tradición en orden a los derechos reales, y que es distinto del negocio que constituye la causa y fin económico de la transmisión.  
Citaba distintas resoluciones que, según su criterio, avalaban su posición, en orden a que el crédito no sería litigioso, y terminaba solicitando que, previos los trámites legales, se revocase la resolución recurrida y se acordase la admisión del procedimiento monitorio.  
Tercero. En reiteradas ocasiones hemos indicado que, tanto la falta de cumplimiento del requerimiento efectuado, al que se realizaron alegaciones, pero sin recurrir la decisión del juzgado solicitando determinados documentos e informaciones, y la insuficiencia de los documentos aportados para entender cumplimentado tal requerimiento, efectuado por diligencia de fecha 30 de marzo de 2017 (folio 188), en que se solicita la acreditación del precio exacto pagado por el cesionario al cedente en la cesión, documento original auténtico de la cesión del crédito cedido, por lo que no puede entenderse con ello cumplido el requerimiento efectuado por el juzgado tal y como este apreció, por lo que el recurso se desestima, pues no se ha extralimitado el juzgado en las facultades que la ley le impone en orden al control de legalidad en protección de los consumidores, tal y como regulan tanto la regulación de la unión europea, con las exigencias de la jurisprudencia que dimana del Tribunal de Justicia de la Unión Europea, en consonancia con las normas de derecho interno.  
Cuarto. Conforme a lo dispuesto por los artículos 394 y 398 de la Ley de enjuiciamiento civil, las costas de este recurso, si las hubiere, deben ser impuestas a la recurrente.  
Quinto. Conforme a lo dispuesto por la disposición adicional decimoquinta de la Ley orgánica del poder judicial, confirmada la resolución recurrida, el recurrente pierde el depósito constituido para recurrir, al que se dará el destino previsto en dicha disposición.  
Parte dispositiva  
1. Desestimamos el recurso interpuesto por Axactor Portfolio Holding AB, SARL.  
2. Confirmamos el auto apelado.  
3. Imponemos, a la recurrente, las costas de esta alzada.  
Dese, al depósito constituido para recurrir, el destino previsto en la disposición adicional 15.ª de la Ley orgánica del poder judicial.  
Este auto es firme.  
A su tiempo, devuélvanse al juzgado de procedencia los autos originales, con certificación de esta resolución para su ejecución y cumplimiento.  
Así lo pronunciamos, mandamos y firmamos.»  
  
Y para su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, al objeto de notificar a la parte incomparecida demandada-apelada, Ramón Quiles Fernández.  
  
València, 5 de abril de 2018.- La letrada de la Administración de justicia: Inmaculada Ripollés Martínez.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML