Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 5285, del 21-06-2006 (2006/7365)

DECRET 86/2006, de 16 de juny, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor de l'Ajuntament d'El Toro, de la província de Castelló.
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   5285

Data del DOGV
:   21-06-2006

Secció del DOGV
:   III. CONVENIS I ACTES - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2006/7365

CVE


Data del document
:   16-06-2006

Organisme emissor
:   Conselleria de Cultura, Educació i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Toro, El](javascript:void(0))
    * [ben cultural](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))
    * [protecció del patrimoni](javascript:void(0))
    * [monument](javascript:void(0))

DECRET 86/2006, de 16 de juny, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor de l'Ajuntament d'El Toro, de la província de Castelló. [2006/F7365]  
L'article 49.1.5ª de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'administració general de l'estat.  
Mitjançant la Resolució de data 26 d'abril de 2005, la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià, de la Conselleria Cultura, Educació i Esport, es va acordar tenir per incoat expedient per a la declaració de Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, a favor de l'Ajuntament d'El Toro, de la província de Castelló.  
L'esmentada resolució, amb els seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals es va concedir tràmit d'audiència, sense que s'aportaren al·legacions a l'expedient.  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, han emés un informe favorable a la declaració la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i el Consell Valencià de Cultura.  
L'expedient va ser sotmés a informació pública pel termini d'un mes i s'han demanat els informes exigits per l'article 49 bis de la Llei de Govern Valencià.  
En virtut del que s'exposa i d'acord amb el que establix la normativa mencionada, a proposta del conseller de Cultura, Educació i Esport i amb la deliberació prèvia del Consell, en la seua reunió del dia 16 de juny de 2006,  
DECRETE  
Article 1  
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb categoria de Monument, l'Ajuntament d'El Toro, de la província de Castelló.  
Article 2  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de bé d'interés cultural, així com el règim de protecció d'este, queda definit en els annexos adjunts que formen part del present decret.   
Article 3  
La normativa de protecció del bé i del seu entorn es la que s'exposa a continuació:  
Monument:  
Article 1  
S'atindrà al que disposa la secció segona, règim dels béns immobles d'interés cultural, del capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, aplicable a la categoria de Monument.  
Article 2  
Els usos permesos seran tots els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial del bé i que contribuïsquen a la consecució d'estos fins. L'autorització particularitzada d'ús es regirà segons el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article 3  
El règim de protecció dels béns mobles que es relacionen en l'annex i, que, de conformitat amb el que disposa l'article 28.1.c) de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, participen de la condició de bé d'interés cultural de l'immoble, serà l'establit en la secció tercera del capítol III del títol II de l'esmentada llei.  
Entorn de protecció:  
Article 4  
De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'entorn de protecció del monument necessitarà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Esta autorització s'emetrà d'acord amb als criteris establits en la present normativa i, en el que no s'hi preveu, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 38 de l'esmentada llei. La present normativa regirà amb caràcter provisional fins que es redacte el pla especial de protecció del monument i el seu entorn, i que este aconseguisca la validació patrimonial.  
Totes les intervencions requeriran, per al seu tràmit autoritzador, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que en permeta constatar la situació de partida i la transcendència patrimonial.  
Article 5  
Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un sospesat informe tècnic municipal, es podrà derivar la no-necessitat de tràmit autoritzador previ en actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i les instal·lacions dirigides a la mera conservació, reparació i decoració interior d'estos immobles.  
En estos casos, l'ajuntament comunicarà a esta administració, en el termini de 10 dies, la concessió de llicència municipal, i adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que en permeta constatar la situació de partida i la falta de transcendència patrimonial.  
Article 6  
La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià.  
Article 7. Criteris d'intervenció  
a) Es mantindran les pautes de la parcel·lació històrica de l'entorn.  
b) Es mantindran les alineacions històriques de l'edificació conservades fins a l'actualitat.  
c) Els edificis tradicionals del conjunt, per l'alt valor ambiental i testimonial d'una arquitectura i tipologia que els caracteritza, hauran de mantindre les fatxades visibles des de la via pública, i preservar i restaurar els caràcters originaris.  
d) El nombre de plantes permeses és de tres altures (planta baixa més dos), i estan prohibits els semisoterranis. Els edificis que superen este nombre de plantes es regiran pel règim de fora d'ordenació. A este efecte, en els supòsits que concloga la seua vida útil o que es pretenguen obres de reforma de transcendència equiparable a la reedificació, una remodelació amb eliminació de les plantes superiors o una substitució voluntària d'estos, s'hi aplicaran les ordenances de protecció d'esta normativa. Tot això sense perjuí de la possible aplicació de l'article 21 de la Llei del Patrimoni Cultural Valencià a estos immobles.  
e) L'altura de cornisa màxima és de 10 m. per a tres plantes i 7 m. per a dos plantes.   
f) Les cobertes, d'acord amb la tipologia de la zona, seran, al cos principal de l'edifici, la profunditat edificable del qual oscil·larà entre 8 i 11 metres, inclinades, de teula àrab, amb pendent compresa entre 25% i 40%, a dos aigües i carener d'altura màxima de 2,25 m. respecte de la línia de cornisa. Este requisit únicament podrà ser evitat, amb caràcter excepcional, en aquells casos en què s'acredite l'existència d'una singular justificació historicocontextual.   
g) Les noves edificacions s'adequaran amb caràcter estètic a la tipologia i als acabats tradicionals d'El Toro, atenent la fatxada a les disposicions següents:  
. Ràfols amb longitud màxima de vol de 35 cm.  
. Impostes, motlures, marcs, cèrcols, coronaments ornamentals i la resta d'elements compositius amb una longitud màxima de vol de 15 cm.  
. Buits de fatxada de proporció vertical, amb la possible excepció de plantes baixes o cambres segons la tipologia compositiva del municipi.  
. Balcons de barana metàl·lica, amb una amplària màxima de vol de 40 cm., 15 cm. de cantó i longitud màxima de 1,80 m. Es prohibixen els miradors.  
. Les fusteries seran de fusta.  
. Es prohibixen les persianes, excepte les persianetes exteriors enrotllables tradicionals.  
h) L'ús permés en esta zona serà el residencial. S'admetran els usos següents, sempre que mostren la seua compatibilitat amb les arquitectures tradicionals de la zona:  
A) Magatzems.  
B) Locals industrials ubicats en planta baixa.  
C) Locals d'oficina.  
D) Comercial.  
E) Religiós.  
Article 8  
Totes les actuacions que puguen tindre incidència sobre la correcta percepció i la dignitat en la valoració de l'escena o en el paisatge urbà del monument i el seu entorn, com seria el cas de l'afecció dels espais lliures per actuacions de reurbanització, enjardinament o arbratge, provisió de mobiliari urbà, assignació d'ús i ocupacions de la via pública, etc., o com podria ser-ho també l'afecció de la imatge arquitectònica de les edificacions per tractament de color, implantació de rètols, marquesines, tendals, instal·lacions vistes, antenes, etc., o qualssevol altres d'un estil i conseqüències semblants, hauran de sotmetre's a autorització de la conselleria competent en matèria de cultura, que resoldrà d'acord amb les determinacions de la llei i els criteris de percepció i dignitat abans al·ludits.   
Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior als plans de fatxada dels edificis que, en qualsevol de les seues accepcions, irrompa en la dita escena urbana, excepte la d'activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per temps limitat sol·licite i obtinga autorització expressa.  
Article 9  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resultarà d'aplicació el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.  
DISPOSICIÓ ADDICIONAL  
La present declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià.  
DISPOSICIÓ FINAL  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i tindrà efectes des de l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Generalitat.  
València, 16 de juny de 2006  
El president de la Generalitat,  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ  
El conseller de Cultura, Educació i Esport,  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
1. Denominació: Ajuntament d'El Toro.  
2. Descripció  
(Basada principalment en el llibre Lonjas de la Comunitat Valenciana, de Salvador Lara.)  
a) Immoble objecte de la declaració  
L'Ajuntament d'El Toro és un edifici que respon a una tipologia del màxim interés dins de les construccions civils que van sorgir a finals de l'edat mitjana i principis del renaixement. Es tracta d'un edifici que unix la representació i les funcions dels nous poders civils, la casa de la vila o ajuntament, amb un espai, la llotja, destinat a allotjar una activitat en auge: el comerç.   
Està construït amb carreuat i maçoneria amb un únic volum de gran rotunditat i de tres plantes. A la planta baixa, que dona a la plaça, s'ubica la llotja, amb un almodí de grans dimensions i una presó. A les dos plantes superiors es troben el saló de sessions i la resta de dependències municipals.  
La fatxada principal, d'influència classicista, és de gran bellesa i sobrietat; hi destaquen els tres arcs escarsers dovellats recolzats sobre columnes de fust troncocònic. Les finestres són adovellades i estan compostes de manera ordenada i simètrica.  
Cronología  
L'edifici va ser construït en 1576, segons es diu en pedra tallada a la seua fatxada. Respon a una necessitat social apareguda en l'emergent civilització del renaixement motivada pels nous processos econòmics i culturals de les ciutats. El progrés de la societat civil, amb l'aparició del comerç i els poders polítics que el protegien, necessitava nous espais on representar les seues funcions.   
D'una banda, els mercaders buscaven el lloc més concorregut de la població, la plaça, on poder ser vistos amb facilitat. D'esta circumstància naix l'anomenada llotja. Salvador Lara definix la llotja per tres de les seues característiques:   
. «És un edifici o una part d'este, amb tendència a l'autonomia compositiva, generalment obert i alçat, construït amb el resultat d'una estructura diàfana, modulada i eminentment destinat a l'ús comercial.»  
. «Els exemples es troben repartits per les ciutats de la zona i influència del Mediterrani italofrancoespanyol, encara que poden transcendir este límit.»  
. «Van proliferar entre els segles XIII i XVII, i van aconseguir el major esplendor en el XV.»  
A la llotja s'adherixen molt sovint els espais necessaris per a les funcions dels poders civils de la població, que donen lloc a esta tipologia d'edificis de doble ús, llotja i casa de la vila.  
A El Toro la llotja es troba encastada al carrer i alineada amb este per mitjà del buidatge de la planta baixa de l'edifici destinat a ajuntament. A la segona crugia d'esta planta es trobava una escala central, hui desapareguda, que la comunicava amb les plantes superiors, i els espais destinats a presó i a almodí de llauradors.  
L'entrada a la planta primera o noble de l'ajuntament, coberta per un porxe amb grans bancs de pedra als costats, es fa des de la plaça on es troba el temple. Des d'esta s'accedix al saló de sessions, en el qual destaquen dos grans columnes de carreuat, on recolzen dos grans bigues de fusta, i la resta de dependències municipals.   
Al costat del porxe, confrontant amb el mur posterior de l'ajuntament i abocat a la plaça de l'església, es troba un edifici, hui destinat a la casa del metge. Des d'este, per mitjà d'una escala de construcció recent, s'accedix a la tercera planta o cambra de l'ajuntament.   
La llotja es desenvolupa en un pòrtic de tres arcs rebaixats, és rectangular i de dimensions interiors aproximades de 13,50 m. × 5,50 m. Els arcs, dovellats, de 3,50 m. de llum i 1,50 m. de fletxa, recolzen sobre columnes d'estil dòric, amb basa, fust i capitell de pedra. L'altura total de la planta baixa és de 4 metres.   
Constructivament l'edifici està format per pòrtics plans a base de murs de càrrega de maçoneria esquerdejada de dimensions variables entre 50 i 60 cm. La resta dels tancaments exteriors es fa amb la mateixa tècnica. Els forjats són plans amb biguetes de fusta i revoltó. L'almodí, igual que la sala, es cobrix amb pilars octogonals de pedra que suporten jàsseres de fusta per a recolzar el forjat. La presó es cobrix amb voltes bufades. Els arcs exteriors estan formats per dovelles de pedra calcària. La planta baixa té l'obra de pedra picada ben treballada, mentres els murs de les altes es convertixen en maçoneria i remarquen els buits amb carreus. Els paviments estan formats per grans lloses de pedra irregulars.  
La fatxada principal presenta una composició simètrica, formada pel pòrtic de carreuat de tres vans a base de columnes en planta baixa i separada de les plantes superiors per un astràgal gruixut. Té tres grans finestrals des d'on es pregonaven les ordenances o els despatxos dels senyors que governaven la població. Sobre la fatxada es troba un blasó de la vila i les restes d'un altre.  
L'almodí va estar en funcions fins a les primeres dècades del segle XX. La sala d'actes o juntes manté l'ús primigeni i l'espai destinat a calabossos es va utilitzar fins a la guerra civil de 1936. Als soterranis cal destacar un passadís que comunica la casa consistorial amb l'església de la Mare de Déu dels Àngels.   
En els anys 90 del segle XX, es va començar a buscar un amagatall del qual es coneixia l'existència, a l'edifici consistorial. Es va localitzar per damunt dels lavabos. Hi van aparéixer vint-i-cinc lligalls dels segles XV al XIX, a més d'una gran quantitat de registres sobre l'almodí i un arca de tres claus.   
b) Parts integrants  
. La llotja.  
. L'ajuntament.  
. El porxe d'accés.  
. L'escut heràldic de la població.  
. La inscripció de l'any 1576 en carreu.  
c) Delimitació de l'entorn afectat  
c)1. Justificació de la delimitació proposada  
El criteri general seguit per a la delimitació de l'entorn de protecció consistix a incloure dins de la seua àrea els següents elements urbans:  
. Parcel·les que limiten directament amb la que ocupa el BIC, de manera que el pot afectar, tant visualment com físicament, qualsevol intervenció que es faça sobre estes.  
. Parcel·les que donen al mateix espai públic que el BIC i que constituïxen l'entorn visual i ambiental immediat, i en el qual qualsevol intervenció que es faça puga suposar una alteració de les condicions de percepció del BIC o del caràcter de l'espai urbà.  
. Espais públics en contacte directe amb el BIC i les parcel·les esmentades anteriorment i que constituïxen part del seu ambient urbà immediat.  
. Edificacions o qualsevol element del paisatge urbà que, encara que no tinga una situació d'immediatesa amb el BIC, n'afecte de manera fonamental la percepció.  
c)2. Descripció de la línia delimitadora  
Origen: intersecció de l'eix del carrer Major amb l'eix de la travessia de Sant Roc, punt A.  
Sentit: horari  
Línia delimitadora: des de l'origen, la línia seguix per l'eix de la travessia de Sant Roc i prosseguix per l'eix del carrer de Sant Roc. Gira al nord per l'eix del carreró que hi ha després de l'església per a girar i envoltar l'illa cadastral núm. núm. 23.842. Travessa l'illa núm. 23.843 per les posteriors de les parcel·les 16 i 17, i l'illa núm. núm. 23.844 per les posteriors de les parcel·les 20, 19 i la mitgera est de la parcel·la 17. S'introduïx a l'illa núm. 23.846 per la mitgera est de la parcel·la 20 i prosseguix per les fatxades de les parcel·les 20, 19, 36, 37 i 17 que donen al carrer Reguera. Continua per les posteriors de les parcel·les 16, 12, 11, 10, 09, 08, 07, 06, 05 i 03 de l'anterior illa núm. 23.846, gira al nord i continua per les mitgeres oest de les parcel·les 03 i 02 fins al punt d'origen.  
d) Pertinences i accessoris que comprén que constituïsquen part essencial de la seua història  
1. Setial o banc presidencial de tres seients diferenciats, és de fusta de pi melis, d'autor anònim, de 176 × 57 × 166 cm, datable en l'últim terç del segle XIX.  
2. Arca dels privilegis o de cinc claus per a guardar els documents i privilegis de la ciutat, és de fusta de pi melis, d'autor anònim, de 176 × 57 × 166 cm., 161 × 63 × 56 cm., datable en l'últim terç del segle XIX.  
3. Arca de cabals o de tres claus per a la custòdia dels cabals públics; és de fusta de pi melis, d'autor anònim, de 161 × 63 × 56 cm., datable en l'últim terç del segle XIX.  
4. Mesura d'un litre de planxa de ferro amb soldadures d'estany, que forma un cilindre amb ansa i peu exbasat, amb capacitat per a un litre de líquids, 18,5 × 12 × 10 Ø boca cm; datable en l'últim terç del segle XIX.  
5. Mesura de doble decilitre de planxa de ferro amb soldadures d'estany, que forma un cilindre amb ansa i peu exbasat, amb capacitat per a un litre de líquids; 4,8 × 12 × 10 Ø boca cm, datable en l'últim terç del segle XIX.  
6. Romana de 150 kg i arroves, de ferro, datable en l'últim terç del segle XIX.  
7. Romana de 140 kg de ferro, datable en l'últim terç del segle XIX.  
8. Rellotge de torre amb maquinària de la casa Cronos de Roquetas (Tarragona). Mesures aproximades: 120 × 60 × 50 cm. Metall i ferro. Datable en el segon terç del segle XX. L'any 2000 va ser substituït, a la torre de campanes, per un sistema electrònic.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 5285, del 21-06-2006 (2006/7365)

DECRETO 86/2006, de 16 de junio, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con categoría de Monumento, el Ayuntamiento de El Toro, de la provincia de Castellón.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   5285

Fecha DOGV
:   21-06-2006

Sección del DOGV
:   III. CONVENIOS Y ACTOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2006/7365

CVE


Fecha del documento
:   16-06-2006

Organismo emisor
:   Conselleria de Cultura, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Toro, El](javascript:void(0))
    * [bien cultural](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))
    * [protección del patrimonio](javascript:void(0))
    * [monumento](javascript:void(0))

DECRETO 86/2006, de 16 de junio, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con categoría de Monumento, el Ayuntamiento de El Toro, de la provincia de Castellón. [2006/F7365]  
El artículo 49.1.5ª del Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arquitectónico, arqueológico y científico. Asimismo, el artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, dispone que la declaración de un bien de interés cultural se hará mediante decreto del Consell, a propuesta de la conselleria competente en materia de cultura. Todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, reserva a la administración general del estado.  
Mediante Resolución de 26 de abril de 2005, la Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano, de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, acordó tener por incoado expediente para la declaración de Bien de Interés Cultural, con categoría de Monumento, a favor del Ayuntamiento de El Toro, de la provincia de Castellón.  
Dicha resolución, con sus anexos, fue comunicada a los interesados en el expediente, a los que se concedió trámite de audiencia, sin que se aportaran alegaciones al expediente.  
En cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, han emitido informe favorable a la declaración la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos y el Consell Valencià de Cultura.  
El expediente fue sometido a información pública por el plazo de un mes y se han recabado los informes exigidos por el artículo 49 bis de la Ley de Gobierno Valenciano.  
En virtud de lo expuesto y de acuerdo con lo establecido en la normativa referenciada, a propuesta del conseller de Cultura, Educación y Deporte y previa deliberación del Consell, en la reunión del día 16 de junio de 2006,  
DISPONGO  
Artículo 1  
Se declara Bien de Interés Cultural, con categoría de Monumento, el Ayuntamiento de El Toro, de la provincia de Castellón.   
Artículo 2  
El entorno de protección afectado por la declaración de bien de interés cultural queda definido en los anexos adjuntos que forman parte del presente decreto.   
Artículo 3  
La normativa de protección del bien y de su entorno es la que a continuación se expone:  
Monumento:  
Artículo 1  
Se atendrá a lo dispuesto en la sección segunda, Régimen de los Bienes Inmuebles de Interés Cultural, del capítulo III del título II de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, aplicable a la categoría de Monumento.  
Artículo 2  
Los usos permitidos serán todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá según lo dispuesto por el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Artículo 3  
El régimen de protección de los bienes muebles que se relacionan en el anexo y, que, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 28.1.c) de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, participan de la condición de bien de interés cultural del inmueble, será el establecido en sección tercera del capítulo III del título II de la citada ley.  
Entorno de protección:  
Artículo 4  
De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el entorno de protección del monumento requerirá la previa autorización de la conselleria competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa y, en lo no contemplado en la misma, mediante al aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 38 de la citada ley. La presente normativa regirá con carácter provisional hasta que se redacte el plan especial de protección del monumento y su entorno y éste alcance validación patrimonial.  
Todas las intervenciones requerirán, para su trámite autorizatorio, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.  
Artículo 5  
Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante sopesado informe técnico municipal, se podrá derivar la no necesidad de trámite autorizatorio previo en actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación y decoración interior de estos inmuebles.  
En estos casos, el ayuntamiento comunicará a esta administración en el plazo de 10 días la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su falta de trascendencia patrimonial.  
Artículo 6  
La contravención de lo previsto en los artículos anteriores determinará la responsabilidad del Ayuntamiento en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano.  
Artículo 7. Criterios de intervención  
a) Se mantendrán las pautas de la parcelación histórica del entorno.  
b) Serán mantenidas las alineaciones históricas de la edificación conservadas hasta la actualidad.  
c) Los edificios tradicionales del conjunto, por su alto valor ambiental y testimonial de una arquitectura y tipología que caracteriza al mismo, deberán mantener las fachadas visibles desde la vía pública, preservando y restaurando los caracteres originarios de las mismas.  
d) El número de plantas permitidas es de tres alturas (planta baja más dos), quedando prohibidos los semisótanos. Los edificios que superen este número de plantas se regirán por el régimen de fuera de ordenación. A tal efecto, en los supuestos de que concluya su vida útil, se pretendan obras de reforma de trascendencia equiparable a la reedificación, una remodelación con eliminación de las plantas superiores, o una sustitución voluntaria de los mismos, le serán de aplicación las ordenanzas de protección de esta normativa. Todo ello sin perjuicio de la posible aplicación del artículo 21 de la Ley del Patrimonio Cultural Valenciano a estos inmuebles.  
e) La altura de cornisa máxima es de 10 m. para tres plantas y 7 m. para dos plantas.   
f) Las cubiertas, de acuerdo con la tipología de la zona, serán en el cuerpo principal del edificio, cuya profundidad edificable oscilará entre 8 y 11 metros, inclinadas, de teja árabe, con pendiente comprendida entre 25% y 40%, a dos aguas y cumbrera de altura máxima 2,25 m. respecto de la línea de cornisa. Este requisito únicamente podrá ser dispensado, con carácter excepcional, en aquellos casos en los que se acredite la existencia de una singular justificación histórico.contextual.  
g) Las nuevas edificaciones se adecuarán con carácter estético a la tipología y acabados tradicionales de El Toro, atendiendo la fachada a las siguientes disposiciones:  
. Aleros con longitud máxima de vuelo de 35 cm.  
. Impostas, molduras, recercados, cinchos, remates ornamentales y demás elementos compositivos con una longitud máxima de vuelo de 15 cm.  
. Huecos de fachada de proporción vertical, con la posible excepción de plantas bajas o cambras según la tipología compositiva del municipio.  
. Balcones de barandilla metálica, con anchura máxima de vuelo de 40 cm., 15 cm. de canto y longitud máxima de 1.80 m. Se prohíben los miradores.  
. Las carpinterías serán de madera.  
. Se prohíben las persianas, salvo las persianillas exteriores enrollables tradicionales.  
h) El uso permitido en esta zona será el residencial. Se admitirán los siguientes usos, siempre que muestren su compatibilidad con las arquitecturas tradicionales de la zona:  
A) Almacenes.  
B) Locales industriales ubicados en planta baja.  
C) Locales de oficina.  
D) Uso comercial.  
E) Religioso.  
Artículo 8  
Todas las actuaciones que puedan tener incidencia sobre la correcta percepción y la dignidad en el aprecio de la escena o paisaje urbano del monumento y su entorno, como sería el caso de la afección de los espacios libres por actuaciones de reurbanización, ajardinamiento o arbolado, provisión de mobiliario urbano, asignación de uso y ocupaciones de la vía pública, etc., o como podría serlo también la afección de la imagen arquitectónica de las edificaciones por tratamiento de color, implantación de rótulos, marquesinas, toldos, instalaciones vistas, antenas, etc., o cualesquiera otros de similar corte y consecuencias, deberán someterse a autorización de la conselleria competente en materia de cultura, que resolverá con arreglo a las determinaciones de la ley y los criterios de percepción y dignidad antes aludidos.   
Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior a los planos de fachada de los edificios que, en cualquiera de sus acepciones, irrumpa en dicha escena urbana, salvo la de actividades culturales o eventos festivos que, de manera ocasional, reversible y por tiempo limitado solicite y obtenga autorización expresa.  
Artículo 9  
En cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o su entorno de protección, resultará de aplicación el régimen tutelar establecido en el artículo 62 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, para la salvaguarda del patrimonio arqueológico.  
DISPOSICIÓN ADICIONAL  
La presente declaración se inscribirá en la sección primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.   
DISPOSICIÓN FINAL  
El presente decreto se publicará en el Boletín Oficial del Estado y tendrá efectos desde el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat.  
Valencia, 16 de junio de 2006  
El president de la Generalitat,  
FRANCISCO CAMPS ORTIZ  
El conseller de Cultura, Educación y Deporte,  
ALEJANDRO FONT DE MORA TURÓN  
ANEXO I  
Datos sobre el bien objeto de la declaración  
1. Denominación: Ayuntamiento de El Toro.  
2. Descripción:  
(Basada principalmente en el libro Lonjas de la Comunitat Valenciana, de Salvador Lara)  
a) Inmueble objeto de la declaración  
El Ayuntamiento de El Toro es un edificio que responde a una tipología del máximo interés dentro de las construcciones civiles que surgieron a finales de la Edad Media y principios del Renacimiento. Se trata de un edificio que aúna la representación y funciones de los nuevos poderes civiles, la casa de la villa o ayuntamiento, junto a un espacio, la lonja, destinado a albergar una actividad en auge: el comercio.   
Está construido en sillería y mampostería con un único volumen de gran rotundidad y de tres plantas. En la planta baja recayente a la plaza se ubica la lonja, junto con un pósito de grandes dimensiones y una cárcel. En las dos plantas superiores se encuentran el salón de sesiones, junto con el resto de dependencias municipales.  
La fachada principal, de influencia clasicista, es de gran belleza y sobriedad donde destacan los tres arcos escarzanos dovelados apoyados sobre columnas de fuste troncocónico. Las ventanas son adinteladas, estando compuestas ordenada y simétricamente.  
Cronología  
El edificio fue construido en 1576, según reza en piedra tallada en su fachada. Responde a una necesidad social aparecida en la surgente civilización del Renacimiento motivada por los nuevos procesos económicos y culturales de las ciudades. El progreso de la sociedad civil, con la aparición del comercio y los poderes políticos que lo protegían, necesitaba de nuevos espacios donde representar sus funciones.   
Por una parte, los mercaderes buscaban el lugar más concurrido de la población: la plaza, donde poder ser vistos con facilidad. De esta circunstancia nace la llamada lonja. Salvador Lara define la lonja por tres de sus características:   
. «Es un edificio o parte de él, con tendencia a la autonomía compositiva, generalmente abierto y alzado, construido con el resultado de una estructura diáfana, modulada y eminentemente destinado al uso comercial»,   
. «Los ejemplos se encuentran repartidos por las ciudades de la zona e influencia del Mediterráneo italo-franco-español, aunque pueden trascender este límite» y,   
. «Proliferaron entre los siglos XIII al XVII, alcanzando mayor esplendor en el XV.»  
A la lonja se le adhieren con gran frecuencia los espacios necesarios para las funciones de los poderes civiles de la población, dando lugar a esta tipología de edificios de doble uso, lonja y casa de la villa.  
En El Toro la lonja se encuentra encastrada y alineada con la calle, mediante el vaciado de la planta baja del edificio destinado a Ayuntamiento. En la segunda crujía de esta planta se encontraba una escalera central que la comunica con plantas superiores, hoy desaparecida, y los espacios destinados a cárcel y a pósito o banco de labradores.  
La entrada a la planta primera o noble del Ayuntamiento, cubierta por un porche con grandes bancos de piedra a los lados, se realiza desde la plaza donde se encuentra el templo. Desde ésta se accede al salón de sesiones, en el que destacan dos grandes columnas de sillería, donde apoyan dos grandes vigas de madera, y el resto de dependencias municipales.   
Junto al porche, colindante con el muro trasero del Ayuntamiento y recayente a la plaza de la iglesia se encuentra un edificio, hoy destinado a casa del médico. Desde éste mediante una escalera de reciente construcción se accede a la tercera planta o cambra del Ayuntamiento.   
La lonja se desarrolla en un pórtico de tres arcos rebajados, es rectangular de dimensiones interiores aproximadas de 13,50 m. x 5,50 m. Los arcos, dovelados, de 3,50 m de luz y 1,50 m de flecha, se apoyan sobre columnas de talante dórico, con basa, fuste y capitel de piedra. La altura total de la planta baja es de 4 m.   
Constructivamente el edificio está formado por pórticos planos a base de muros de carga de mampostería enfoscada de dimensiones variables entre 50 y 60 cm. El resto de los cerramientos exteriores se realiza con la misma técnica. Los forjados son planos con viguetas de madera y revoltón. El pósito, al igual que la sala se cubren con pilares octogonales de piedra que soportan jácenas de madera para apoyar el forjado. La cárcel se cubre con bóvedas vaídas. Los arcos exteriores están formados por dovelas de piedra caliza. La planta baja presenta la cantería bien trabajada, mientras los muros de las altas se convierten en mampostería, remarcando los huecos con sillares. Los pavimentos están formados por grandes losas de piedra irregulares.  
Su fachada principal presenta una composición simétrica, formada por el pórtico de sillería de tres vanos a base de columnas en planta baja y separada de las plantas superiores por un grueso baquetón Tiene tres grandes ventanales desde donde se pregonaban las ordenanzas o despachos de los señores que gobernaban la población. Sobre la fachada se encuentra un blasón de la villa y los restos de otro.  
El pósito o banco de labradores estuvo en funciones hasta las primeras décadas del siglo XX. La sala de actos o juntas mantiene el uso primigenio y el espacio destinado a calabozos, se utilizó hasta la guerra civil de 1936. En sus sótanos cabe destacar un pasadizo que comunica la casa consistorial con la iglesia de la Virgen de los Ángeles.   
En los años 90 del siglo XX, se comenzó la búsqueda de un escondrijo del que se conocía su existencia, en el edificio consistorial. Se localizó por encima de los lavabos. Aparecieron veinticinco legajos de los siglos XV al XIX, además de gran cantidad de registros sobre el pósito y un arca de tres llaves.   
b) Partes integrantes:  
. La lonja.  
. El Ayuntamiento.  
. El porche de acceso.  
. El escudo heráldico de la población.  
. La inscripción del año 1576 en piedra sillar.  
c) Delimitación del entorno afectado:  
c)1. Justificación de la delimitación propuesta:  
El criterio general seguido para la delimitación del entorno de protección consiste en incluir dentro de su área los siguientes elementos urbanos:  
. Parcelas que limitan directamente con la que ocupa el BIC, pudiendo afectar al mismo, tanto visual como físicamente cualquier intervención que se realice sobre ellas.  
. Parcelas recayentes al mismo espacio público que el BIC y que constituyen el entorno visual y ambiental inmediato, y en el que cualquier intervención que se realice pueda suponer una alteración de las condiciones de percepción del mismo o del carácter del espacio urbano.  
. Espacios públicos en contacto directo con el BIC y las parcelas enumeradas anteriormente y que constituyen parte de su ambiente urbano inmediato.  
. Edificaciones o cualquier elemento del paisaje urbano que aún no teniendo una situación de inmediatez con el BIC afecten de forma fundamental a la percepción del mismo.  
c)2. Descripción de la línea delimitadora:  
Origen: intersección del eje de la calle Mayor con el eje de la calle Travesía San Roque, punto A.  
Sentido: horario  
Línea delimitadora: desde el origen la línea sigue por el eje de la calle Travesía San Roque para proseguir por el eje de la calle San Roque. Gira a norte por el eje del callejón existente tras la iglesia para girar y envolver la manzana catastral nº 23842. Atraviesa la manzana nº 23843 por las traseras de las parcelas 16 y 17, y la manzana nº 23844 por las traseras de las parcelas 20, 19 y la medianera este de la parcela 17. Se introduce en la manzana nº 23846 por la medianera este de la parcela 20 y prosigue por las fachadas de las parcelas 20, 19, 36, 37 y 17 recayentes a la calle Reguera. Continúa por las traseras de las parcelas 16, 12, 11, 10, 09, 08, 07, 06, 05, y 03 de la anterior manzana nº 23846, gira a norte y continua por las medianeras oeste de las parcelas 03 y 02 hasta el punto de origen.  
d) Pertenencias y accesorios que comprende y constituyan parte esencial de su historia  
1. Setial o banco presidencial de tres asientos diferenciados, es de madera de pino melis, de autor anónimo, de 176 x 57 x 166 cm., datable en el último tercio del siglo XIX.  
2. Arca de los privilegios o de cinco llaves para guardar los documentos y privilegios de la ciudad, de madera de pino melis, de autor anónimo, de 176 x 57 x 166 cm., 161 x 63 x 56 cm., datable en el último tercio del siglo XIX.  
3. Arca de caudales o de tres llaves para la custodia de los caudales públicos, de madera de pino melis, de autor anónimo, de 161 x 63 x 56 cm., datable en el último tercio del siglo XIX  
4. Medida de un litro de plancha de hierro con soldaduras de estaño, formando un cilindro con asa y pie exbasado, con capacidad para un litro de líquidos, 18'5 x 12 x 10 Ø boca cm; datable en el último tercio del siglo XIX.  
5. Medida de doble decilitro de plancha de hierro con soldaduras de estaño, formando un cilindro con asa y pie exbasado, con capacidad para un litro de líquidos; 4'8 x 12 x 10 Ø boca cm., datable en el último tercio del siglo XIX.  
6. Romana de 150 kg y arrobas, de hierro, datable en el último tercio del siglo XIX.  
7. Romana de 140 kg., de hierro, datable en el último tercio del siglo XIX.  
8. Reloj de torre con maquinaria de la casa Cronos de Roquetas (Tarragona). Medidas aproximadas 120 x 60 x 50 cm. Metal y hierro. Datable en el segundo tercio del siglo XX. En el año 2000 fue substituido, en la torre de campanas, por un sistema electrónico.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML