Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7936, del 14-12-2016 (2016/9906)

DECRET 181/2016, de 2 de desembre, del Consell, pel qual es complementa la declaració de bé d'interés cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València per a adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2016/12/02/181/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7936

Data del DOGV
:   14-12-2016

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2016/9906

CVE


Data del document
:   02-12-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))

DECRET 181/2016, de 2 de desembre, del Consell, pel qual es complementa la declaració de bé d'interés cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València per a adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià. [2016/9906]  
L'article 49.1.5é de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic arqueològic i científic, sense perjudici del que disposa el número 28 de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució Espanyola. L'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural es farà mitjançant un decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjudici de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del patrimoni històric espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Mitjançant la Resolució de 12 de maig de 2015 (DOCV 02.07.2015), de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a complementar la declaració de bé d'interés cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
S'han complit tots els tràmits legalment preceptius d'acord amb les disposicions vigents.  
Consta en l'expedient l'informe favorable a la complementació de la declaració de bé d'interés cultural del Consell Valencià de Cultura, de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i de la Universitat de València, que han prestat la seua conformitat, l'última amb certes objeccions amb relació als béns mobles, a la proposta complementadora que se'ls ha elevat, de conformitat amb el que estableix l'article 27.5 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
Així mateix, s'han demanat a les conselleries afectades els informes exigits per l'article 43 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell, que no han formulat cap al·legació.  
En virtut d'això i d'acord amb el que estableix la normativa referenciada, a proposta de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell en la seua reunió del dia 2 de desembre de 2016,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
El present decret té per objecte complementar la declaració de bé d'interés cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València, a fi d'adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
Article 2. Règim del monument  
El Reial Monestir de la Trinitat és un bé d'interés cultural amb la categoria de monument i es regirà pel que disposa el capítol III del títol II de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
  
Article 3. Usos permesos del monument  
Els usos permesos seran el religiós, conventual, museístic i tots aquells que siguen compatibles amb la posada en valor i gaudi patrimonial del bé i contribuïsquen a la consecució dels fins esmentats. L'autorització particularitzada d'ús es regirà pel que disposa l'article 18 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
Article 4. Béns mobles incorporats al monument  
Els béns mobles actualment existents en el monestir es regiran pel que disposen el present decret i la Llei 4/1998 d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, de conformitat amb la seua naturalesa i valor cultural específic.  
  
Article 5. Règim general d'intervencions en l'entorn  
Les intervencions en l'entorn de protecció s'ajustaran, en el marc del que estableix l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, al que disposa el Pla de reforma interior de l'àrea del convent de la Trinitat, aprovat definitivament per acord plenari de l'Ajuntament de València en data 31 d'octubre de 1997.  
  
  
Article 6. Patrimoni arqueològic  
En qualsevol intervenció que afecte el subsòl de l'immoble o el seu entorn de protecció, resultarà d'aplicació el règim tutelar establit en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, per a la salvaguarda del patrimoni arqueològic.  
  
Article 7. Actuacions il·legals  
La contravenció del que preveu la present normativa determinarà la il·legalitat de l'actuació amb la consegüent restitució dels valors afectats si és el cas i la responsabilitat dels seus causants en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià.  
  
Article 8. Delimitació del bé  
El bé d'interés cultural i el seu entorn queda definit tant literalment com gràficament en els annexos del present decret. La documentació complementària es troba en l'expedient corresponent.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Inscripció en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià  
La present complementació de la declaració de bé d'interés cultural del Reial Monestir de la Trinitat de la ciutat de València per a adaptar-la a les determinacions exigides per la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i en el Registre General de Béns d'Interés Cultural, dependent de l'Administració General de l'Estat.  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública de la present disposició  
La implementació i posterior desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atés amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret es publicarà en el Boletín Oficial del Estado i entrarà en vigor l'endemà de la seua publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
València, 2 de desembre de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
  
ANNEX I  
Descripció del Reial Monestir de la Trinitat i dades historicoartístiques  
  
1. Denominació:  
Reial Monestir de la Trinitat  
  
2. Localització:  
a) Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana  
b) Província: València  
c) Municipi: València  
  
3. Ressenya històrica i descripció arquitectònica del Monestir de la Santíssima Trinitat  
El Reial Monestir de Clarisses de la Santíssima Trinitat de València és un edifici de notable importància històrica. Va ser fundat per la reina Maria de Castella, consort d'Alfons V el Magnànim i regent del regne. La reina va fer construir en el claustre la seua sepultura i hi està enterrada. Entre la segona meitat del segle XV i el començament de la centúria següent el monestir va viure una etapa d'especial esplendor i va ser un autèntic focus cultural i religiós de la ciutat de València. Una mostra significativa d'això és que durant aquesta època va ser abadessa del monestir la cèlebre escriptora sor Isabel de Villena i metge de la comunitat el famós poeta Jaume Roig, o que professara i fora sepultada allí Maria d'Aragó, filla natural del rei Ferran el Catòlic. El viatger i reputat humanista alemany Jeroni Münzer, després de visitar València en 1494, referint-se al monestir, va assenyalar que «nunc vi iglesia tal, según la cantidad de ricos y magníficos retablos y ornamentos con que está decorada. Causa este espectáculo la mayor admiración».  
Però la importància d'aquest monestir no radica únicament en els seus records històrics, en la secular continuïtat de la fundació o en les valuoses restes d'art moble que, a pesar de les pèrdues, encara custodia. La seua arquitectura té un valor equiparable al que va aconseguir la reconeguda producció literària dels escriptors esmentats que es van relacionar amb aquest monestir. La construcció de l'edifici va comportar una àmplia sèrie de noves experiències arquitectòniques que el converteixen en una peça clau per a l'adequada comprensió de l'arquitectura valenciana del quatre-cents, de la renovació de les tècniques constructives que es va produir en aquest període i de l'inici de l'estereotomia moderna. La tímida presència d'aquesta important arquitectura en la història de l'art valencià es pot explicar, potser, per la rigorosa i exemplar clausura del monestir.  
Es tenen notícies documentals de l'existència, en el mateix solar del monestir, d'un convent trinitari establit en 1256 per a l'atenció d'un hospital posat sota l'advocació de Sant Guillem. Les empremtes d'aquesta primera fundació són escasses. Com es pot veure en la planta de València de Tosca del 1704, encara en aquesta data la zona on estava situat el monestir es coneixia com a raval de Sant Guillem.  
  
Maria de Castella, volent fundar un monestir de religioses de Santa Clara, a les quals era molt afecta, en el privilegiat emplaçament del convent trinitari (ja que estava situat al costat dels jardins del palau reial, on ella habitava), va aconseguir la supressió de la comunitat trinitària per butles pontifícies datades en 1443 i 1445. Durant aquest últim any la reina va portar a València la comunitat del convent de Santa Clara de Gandia, allotjada provisionalment en les antigues dependències del convent mentre es projectava i construïa un nou edifici. Un plànol del segle díhuit que es conserva a l'arxiu del monestir, i que deu copiar-ne un altre anterior, mostra la disposició de la planta del convent trescentista. Aquest era molt més menut i tenia una distribució que no es va aprofitar per al que es va construir després. El solar del monestir es va ampliar considerablement amb la compra d'horts veïns. Les obres van començar amb una solemne cerimònia el 9 de juliol de 1445. La mateixa reina va posar la primera pedra, davall de la qual va deixar el seu anell. Va beneir l'obra el bisbe de València, el titular de la qual, ja a Roma, era el cardenal Alfons de Borja, que més tard seria papa amb el nom de Calixt III.  
  
L'obra degué començar-se amb ímpetu. La reina personalment va ajudar-hi generosament i va aconseguir del papa Eugeni IV certes indulgències per als que feren donatius per a l'obra. En l'extensíssim llibre de benefactors del monestir està retratada tota la societat valenciana de mitjan del segle XV, assenyalats per oficis, fent donatius per a la construcció. Les cròniques del monestir fan suposar que primer es va construir l'església i el sepulcre de la reina (cosa que segurament, considerant la permanència del rei a Nàpols, va ser una de les principals motivacions de la fundació).  
Morta la reina en 1458 i enterrada al monestir, indica el cronista Agustí Sales que «va quedar imperfecta la gran obra del claustre». L'obra degué rebre un nou impuls durant l'abadiat de sor Isabel de Villena (1463-1490), en què segons el Llibre de títols del monestir es va pavimentar l'església i es van construir els claustres i dormitoris, la cuina, la bugaderia i el pòrtic anterior a l'església.  
  
A principis del segle XVII, Maria de Corella, comtessa de la Puebla, va enriquir amb valuoses obres d'art el monestir, i entre 1695 i 1700 l'església va ser revestida interiorment amb un sumptuós recobriment barroc.  
L'ocupació francesa va ser l'inici d'un període de decadència del monestir que arriba fins als nostres dies. La ubicació del conjunt monàstic, extramurs de la ciutat i vora el llit del riu Túria, sens dubte no ha sigut aliena als nombrosos danys que ha patit: des de bombardejos i saquejos en conjuntures bèl·liques fins a riuades se'n compten almenys set importants, i tot això ha afectat greument els seus béns mobles i la seua fàbrica. En el segle XIX la política desamortitzadora va privar el monestir de les seues rendes. Durant el segle XX es van produir novament grans danys en l'última guerra civil de 1936 i la riuada de 1957. A pesar de les restauracions dutes a terme pel Ministeri d'Obres Públiques fa uns anys, dirigides per l'arquitecte José Luis Lena, són moltes les parts del monestir que exigeixen una urgent restauració i posada en valor. Entre les parts perdudes o malmeses, cal assenyalar una de les cobertes medievals del dormitori (refeta amb més senzillesa en el segle XIX), molts dels teginats de distintes dependències, i el claustre d'entrada.  
El monestir s'ordena al voltant d'un claustre de planta rectangular i de dos pisos. El claustre baix està compost per una nau de huit arcs ogivals en el seu costat major i set en el menor. La galeria inferior, construïda amb pedra d'excel·lent talla, està coberta amb voltes de creueria simple i nervis de pedra que arranquen netament del mur, sense impostes. La plementeria està emblanquinada i deu ser de rajola. La desornamentada expressió d'aquesta arquitectura i el discret i elegant motluratge assenyalen que la reconeguda harmonia d'aquest claustre es deu a la seua pulcra factura i a la seua cuidada proporció.  
L'església se situa en paral·lel a la galeria sud. És de nau única, amb cinc trams, capelles disposades entre els contraforts i capçalera huitavada. Està coberta amb voltes de creueria amb plement de pedra tallada. Les claus, les arrancades i els encontres dels nervis mantenen en perfecte estat de conservació la policromia original. La clau de l'absis representa la Trinitat, i a partir de les claus, en els nervis, hi ha dracs pintats amb la boca oberta.  
L'església gòtica queda oculta a l'interior per un revestiment barroc cobert per voltes de mig punt de rajola amb llunetes. Les voltes medievals únicament es poden observar des de l'extradós de les voltes barroques de la nau. Les noves voltes de les capelles laterals van ser situades molt més baixes per a permetre la cabuda d'una tribuna a la qual s'accedeix des del cor alt. El professor Bérchez considera aquest revestiment com el darrer estadi del decorativisme barroc de finals del segle XVII, ja que hi ha un contingut ús del fullatge que dóna cabuda a silencis del mur, d'estucada superfície blanquinosa. Cal destacar la finestra del cor, amb gran càrrega ornamental i flanquejada per estilitzats estípits que evoquen els de Francisco Padilla en Sant Doménec. El retaule, neoclàssic, va substituir el perdut durant la guerra de la Independència. En els dos trams dels peus se situen els dos cors, alt i baix. El superior descansa sobre una volta de creueria que recolza en mènsules elegantment motlurades. Com que el cor està als peus de l'església, l'entrada del poble al temple és lateral, per mitjà d'una portada, orientada al sud, de la qual es parlarà després.  
  
Peces d'especial interés constructiu són les dependències utilitzades com a sagristies. La sobresagristia del costat de l'epístola (primitivament, segons la tradició, tribuna de la reina) està coberta amb una volta arestada, que sembla de rajola, de cinc panys i costats desiguals, agramillades i amb forma de ve, a la manera de la més rigorosa estereotomia en pedra, solució que es repeteix en les arestes de la plementeria de la volta de la sagristia del costat de l'evangeli.  
El sepulcre de la reina Maria, davall d'un arcosoli format per un arc conopial decorat amb fulles de card i flanquejat per pinacles, se situa en la galeria sud del claustre, en la part corresponent al costat de l'evangeli de l'església. La finíssima talla del sepulcre exhibeix uns baixos relleus, tancats en cercles, que representen escuts amb les armes reials d'Aragó i Sicília en el centre i de Castella en els laterals, i dos més menuts en els extrems que representen un lliri de tres tiges i una olla fumejant sobre uns trespeus, símbols potser de la Santíssima Trinitat.  
  
La sala capitular té un accés des de la galeria est. És un espai únic, de planta quadrada, cobert amb volta de creueria simple, molt rebaixada, tancada amb una clau que porta tallat el rostre de Crist. La plementeria està formada per voltes de rajola, deixades vistes, de traçat igualment molt rebaixat.  
La galeria oest dóna accés a la bugaderia, al refectori, a la cuina i al corredor pel qual s'accedeix als locutoris. Totes aquestes dependències tenen molt més interés arquitectònic del que es podria suposar pel seu ús o dimensions. L'accés a la bugaderia es produeix per mitjà d'un arc de mig punt, de pedra picada, disposat en un forçadíssim biaix de prop de seixanta graus. Una de les voltes d'aquesta dependència és una volta arestada de huit costats que, per estar emblanquinada, se suposa de rajola. El refectori és una esplèndida sala de planta rectangular i cinc crugies coberta amb rebaixades, però convencionals, voltes de creueria simple, amb nervis de pedra que arranquen de mènsules motlurades i plementeria de rajola disposada a plec de llibre. El corredor que comunica amb els locutoris presenta una volta de rajola que al girar en planta provoca un arc de racó de claustre correctament aparellat amb pedra. Un dels locutoris es resol en la sala interior amb una volta per aresta de pedra de planta rectangular. L'obertura del locutori persisteix en la mateixa ostentació de domini del tall de la pedra disposant un arc allindanat en forçat (i segurament innecessari) biaix. En aquest sentit, l'escala d'accés al claustre alt, en la galeria sud, s'erigeix en una peça excepcional i autèntica obra mestra pel que fa a l'art de tallar la pedra. Amb volta per aresta aparellada a la moderna ja en el descans inicial, emergeix amb una inusitada força ascendent el voltam tubular, en realitat una atrevida decenda de cava en la terminologia dels tractadistes de l'estereotomia renaixentista, la qual connecta amb el pis superior en bona lògica de picapedreria a través d'un poderós capalçat. Els dormitoris se situen en les crugies nord i oest, una de les quals conserva la coberta medieval original d'encavallada d'entrecinta. En l'encontre de les dos naus se situa la capella de la Mare de Déu de la Vetla amb volta bufada de rajola.  
Les entrades al monestir se situen en el front que dóna al riu, per l'antic claustre. Des d'aquest s'accedeix a l'església per una magnífica portada configurada per pinacles atirantats que flanquegen nou arquivoltes recollides per un arc conopial amb fulles de card i magolla en l'àpex, semblant a la de les portades de la Llotja de la ciutat. En el timpà hi ha una reproducció d'un tondo de ceràmica (l'original del qual es conserva). A la dreta del pati se situaven les habitacions de la reina i per l'esquerra s'arriba a un pati amb amplis arcs, a la manera dels característics medievals valencians. En aquest pati se situa l'entrada al convent (que deu haver sigut molt reformada). La porta reglar es devia localitzar inicialment en la planta alta i s'hi accediria a través d'una escala en racó hui transformada en una altra tancada en caixa. La porta de carros es produiria per aquest pati.  
L'interés arquitectònic del monestir de la Trinitat radica especialment en l'avantguardista experimentació tècnica i formal de les seues fàbriques, les quals suposen el pas d'una estereotomia gòtica a una altra plenament renaixentista. Les diferents peces del conjunt monàstic mostren el pas, sense greus cesures, d'un gòtic tècnicament clàssic, o d'un tardogòtic representat per arcs en biaix i voltes arestades formades per la intersecció de complexes superfícies de revolució, als arcs en racó de claustre, a les decendes de cava i a les voltes per aresta i esquifades. Aquestes últimes peces corresponen a l'estereotomia de l'esfera i són plenament renaixentistes. Prova d'això és que només es van divulgar, al mateix temps que els tractats de l'art de tallar pedres, a mitjan segle XVI.  
La primera notícia recollida que coneixem sobre un mestre d'obres en el monestir és del ja esmentat llibre de benefactors, que es custodia en el mateix arxiu del monestir, i en el qual figuren les persones que van contribuir entre 1446 i 1449 per a la fàbrica. Figura en primer lloc la reina, seguida de moltes altres persones conegudes del moment, com mossén Ausiàs March, cavaller, o el metge de la comunitat Jaume Roig. En aquesta relació apareixen Antoni Dalmau, pedrapiquer i mestre de l'obra, i Joanet Dalmau, fill del mestre de l'obra.  
  
Antoni Dalmau va ser un prestigiós escultor i mestre d'obres. Va ser mestre d'obres de la Seu i va donar forma, cap a 1442, a l'antiga façana-retaule d'alabastre del rerecor de la catedral. Va projectar la difícil i mai realitzada agulla del coronament del Miquelet.  
Pareix que per la seua prompta mort Dalmau únicament va poder realitzar les traces generals del conjunt monàstic i potser, si es confirma el procés d'obres que suggerixen les cròniques, iniciar l'església i el refectori. Aquestes obres són de pulcra factura i exquisida sensibilitat. No obstant això, com que segueixen les tècniques constructives del gòtic clàssic voltes nervades i arrancades de creueries impostades deuen ser les més antigues del conjunt. Una obra de finíssima talla, potser de les mateixes mans de Dalmau, és la tomba de la reina Maria. El fet de ser de fina pedra arenisca i no d'alabastre es pot atribuir a la voluntat de la reina, que va voler ser enterrada descalça i vestida de basta estamenya, amb l'hàbit de l'orde de sant Francesc.  
La segona notícia sobre un mestre d'obres relacionat amb el monestir la proporciona el Dietari del capellà d'Alfons el Magnànim. Melcior Miralles, a qui s'ha atribuït l'autoria, titula el capítol LXIII «De la bregua de mestre Biulaygua». L'autor narra que aquest mestre d'obres havia mort un home a València, per la qual cosa va fugir a Castella. A la tornada, la seua dona va criar gratuïtament la filla del mestre racional Guillem Saera. Aquest fet li va permetre gaudir del favor d'aquesta autoritat i li va donar ocasió de tornar a treballar en la ciutat.  
Gràcies a la curiosa història de Francesc Martí Biulaygua, Melcior Miralles ens informa dels treballs de Biulaygua en la sala capitular del monestir de la Trinitat i, per tant, en la inseparable obra del claustre. El dietarista dóna una relació de les més importants obres del mestre i el qualifica com a «molt sabut e sobtil mestre de vila». Aquest elogi el repeteix únicament, i en menor grau, referint-se al famós mestre Pere Compte. En relacionar les seues obres i càrrecs indica que fou obrer de la ciutat, de la Seu, de la Trinitat de Santa Clara, de Valldecrist, de Portaceli, de Sant Jeroni, de Santa Maria de la Murta i de quasi totes les obres de València.  
A Francesc Martí, mestre obrer, se li poden atribuir els curiosos voltams formats per voltes arestades de rajola existents en el monestir. Aquest tipus de voltes, de gran fortuna en l'arquitectura valenciana de començament del segle XVI, pareixen la traducció a la rajola de les experiències formals dutes a terme en pedra pel mestre piquer Francesc Baldomar des de 1440.  
  
  
ANNEX II  
  
Determinació de les parts integrants que conformen el monument i relació dels béns mobles que té incorporats amb l'adscripció a la secció de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià que millor s'acomoda a la seua naturalesa i valor cultural específic  
  
  
Primer. Parts integrants  
Ala sud. Església monacal  
Estructura gòtica. Voltes de creueria i arcs gòtics.  
Estructura i revestiment decoratiu barroc. Voltes de canó.  
  
Planta baixa  
Portades exteriors  
Nau principal, capelles laterals i altars  
Reresagrari  
Portades barroques del presbiteri  
Escales (de caragol, amb cúpula i espitlleres des de la sagristia, longitudinal amb volta de canó amb accés des del claustre)  
Sagristia nova  
Retaule neoclàssic  
Làpides d'enterraments  
Cor baix en clausura amb armaris relíquies  
Pintures murals i clau del cor baix de clausura  
Cor baix en la nau principal  
Cambres per a confessió i trasters  
Sepulcre de la reina Maria que dóna al claustre  
Portades que donen al claustre  
  
Planta primera  
Cor alt  
Escala de quatre trams d'accés a la coberta  
Oratoris tribunes amb accés des del claustre.  
Corredors superiors amb voltes per aresta i creueria, orgue  
Cambres amb accés des del claustre  
Portada barroca que dóna al claustre  
Obertures i rosetons  
  
Coberta  
Escala de caragol d'accés al campanar  
Campanar gòtic  
Porxes  
  
Ala nord i cantó amb l'ala est  
Planta baixa  
Sala inferior  
Altar ceràmic que dóna al claustre  
  
Planta primera  
Dormitori de les monges  
Obertures (excepte les de la segona meitat del segle XX). Festejador.  
Pati amb edificis auxiliars amb accés des del carrer Alboraia  
Coberta de dos aiguavessos de fusta d'encavallada d'entrecinta s. XV  
  
Ala est  
Planta baixa  
Sales planta baixa  
Sala capitular antiga, amb volta i clau amb decoració en relleu de Crist Glorificat.  
Sagristia vella. Torns  
Obertures  
  
Planta primera  
Antic noviciat  
Saletes  
Escales d'accés a porxes  
  
Planta porxes  
Porxes, escales  
  
Ala oest i cantó amb ala nord  
Planta baixa  
Cuina amb gran ximenera (hui tapiada) amb grans piques de marbre  
  
Passatge d'entrada des del claustre a la cuina, portada en biaix  
Refectori (suports petris de les taules, porta, escala i púlpit de lectura, obertures)  
Passatge d'entrada al refectori des del corredor al costat del rerecor  
Obertures  
  
Planta primera  
Dormitori de les monges  
Oratori i altar de la Mare de Déu de la Vetla  
Coberta de fusta de dos aiguavessos de principi s. XIX  
Obertures (excepte les de la segona meitat del segle XX)  
Saletes  
  
Planta segona  
Golfes (sobre l'oratori de la Mare de Déu de la Vetla i saletes)  
Coberta de fusta inclinada d'un aiguavés  
  
  
Claustre:  
Planta baixa  
Voltes de creueria gòtiques  
Arcades d'arcs apuntats  
Murets  
Paviment  
Pou, parterres enjardinats  
  
Planta primera  
Pilars octogonals planta superior  
Muret barana  
Coberta de fusta i teula àrab inclinada  
  
Cantó entre l'ala sud i l'ala oest, i ampliació s. XIX  
  
Planta baixa  
Cuina de servei o rebost, amb volta i clau  
Corredor del torn  
Locutoris, porteria i torn, escala cegada.  
Vestíbul accés  
Pati, hui cobert, amb escala i pou  
Escala  
Magatzems i carbonera  
  
Planta primera  
Sala capitular nova  
Sala arxiu  
Corredors  
Saletes  
Obertures  
  
Ampliació edifici quatre plantes que dóna a l'hort  
  
Planta baixa  
Magatzems  
Llavadors  
Porxes de l'hort i galliner  
  
Entresòl  
Sales de treball i de costura  
  
Planta primera  
Abadiat  
Oratori de l'Assumpta  
Infermeria  
  
Planta segona  
Dormitori de les monges  
  
Pati posterior  
  
Panteó neogòtic  
Jardí i horta (hui cimentada impròpiament)  
Pati col·legi  
Magatzems voltats vora el panteó  
Refugi antiaeri  
  
Pati d'accés des del carrer  
Pati  
Porxes  
Habitatges que donen al carrer Trinitat  
Escala de quatre trams d'accés a habitatges i apartament del capellà  
  
  
En tot el monument:  
Mur perimetral de protecció del conjunt monacal  
Paviments del segle XV a principi del XX  
Sòcols i ampits de taulellets del segle XV a principi del XX  
Fusteries i reixats  
  
  
  
Segon. Elements integrants de caràcter ornamental  
Els números d'identificació dels elements que es relacionen corresponen a les fitxes del Servei Valencià d'Inventaris.  
  
  
Fatxada principal  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0296.00. Portada gòtica. Portada d'accés principal a l'església des del carrer Trinitat. Tallada en pedra i policromada, primera meitat del s. XV. Atribuïda al mestre d'obres Pere Compte. València. Núm. ident. 46.15.250-001-0296.01. Portada i tondo ceràmic. Reproducció del s. XX. 1984. Manises. Núm. ident. 46.15.250-001-0296.02.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0297. Porta d'accés principal a l'església. Fusta i ferro forjat. Part dels ferratges originals. Anònim valencià. S. XVI.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0298. Portada amb arc en ogiva. Pedra tallada. Picapedreria. Primera meitat de s. XV. Entre portada principal d'accés a l'església i portada d'accés a la tribuna de la reina Maria.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0299. Porta d'accés lateral a l'església, de l'anterior arc en ogiva, des de l'exterior costat de l'epístola de l'església. Fusta i ferro forjat. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0300. Portada d'accés exterior a la tribuna de la reina Maria d'Aragó, amb forma d'arc conopial. Pedra tallada. Picapedreria. Primera meitat de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0302. Òculs amb traceria gòtica. Arquitectura. Pedra tallada. Algeps cristal·litzat. Mitjan s. XV. N'hi ha dos, un sobre la porta lateral i un altre entre les dos portades de la façana.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0303. Finestra amb traceria gòtica. Arquitectura. Escultura. Pedra tallada. Algeps cristal·litzat tallat. Primera meitat de s. XV.  
En el campanar, tres campanes: Santa Bàrbara, núm. ident. 46.15.250-001-0304, i Sant Miquel, núm. ident. 46.15.250-001-0305, les dues foses en 1816, que pesen respectivament 96 i 207 kg, com a parts integrants de l'edifici, i una tercera fosa en 1975 dita Amparito, amb cigonyal i corda d'acer.  
  
  
Església  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0306.00. Conjunt de sis claus gòtiques. Escultura. Pedra tallada, policromada i daurada. Mitjan del s. XV. El núm. ident. 46.15.250-001-0306.01 representa la Santíssima Trinitat en tron de gràcia. Clau central del presbiteri (alt relleu i més gran). Els núm. d'ident. 46.15.250-001-0306.02 a 46.15.250-001-0306.06 representen el rostre de Crist Glorificat. Situades en cada un dels cinc trams de la volta de la nau gòtica.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0307. Pintura mural. Representant serps o dracs amb escates eriçades i boca oberta. Mitjan s. XV. En totes les creueries de la nau major gòtica.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0308. Fragments de decoració gòtica en els arcs. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. A un costat i a l'altre de l'arc en la part superior. Tribuna de la reina Maria. Segona meitat s. XV. N'hi ha dos.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0309. Quatre mènsules gòtiques de les nervadures de la tribuna de la reina Maria d'Aragó, costat de l'epístola de l'església. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. Segona meitat de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0310. Fragment de pintura mural en la nervadura de l'arc gòtic esquerre posterior a l'orgue de l'església. En la tribuna del costat de l'epístola. Segona meitat s. XV.  
Dues portades barroques en el presbiteri: costat de l'evangeli, núm. ident. 46.15.250-001-0311. Portada barroca amb escut coronat i armes de la reina Maria d'Aragó i de Castella, amb columnes salomòniques sobre les quals hi ha flamers. I costat de l'epístola, núm. ident. 46.15.250-001-0312, portada barroca coronada per l'Esperit Sant, amb columnes salomòniques sobre les quals hi ha flamers. Les dues de pedra de Godella tallada en les bases de les columnes. Algeps tallat, incís, daurat i policromat. Autor, Felip Serrano mestre d'obres valencià. 1695-1700.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0313. Presbiteri, altar major. Retaule neoclàssic d'obra, tallat, estucat, polit, daurat a l'aigua, platejat i policromat. Segona meitat de s. XIX. Cap a 1862.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0314. Presbiteri. Retaule de l'altar major. Tabernacle per a l'exposició eucarística. Fusteria i escultura en relleu. Fusta estucada, policromada, daurada i platejada. Cap a 1862.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0315.00. Decoració escultòrica barroca de l'església. Des de les voltes de presbiteri, nau i cors fins al sòcol de pedra de l'església. Arrebossat motlurat, tallat, daurat, platejat i policromat. Entre 1695-1700. Autor, Felip Serrano, mestre d'obres valencià. núm. ident. 46.15.250-001-0315.01 a 46.15.250-001-0315.14.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0316. Taulellet paviment amb motius decoratius, vegetals i geomètrics del reresagrari de l'església. Esmalt i pigments sobre argila. Diferents sèries de taulellets combinades: de quart ornat en blau cobalt, taulellet quadrat en blau cobalt amb fons blanc, combinats amb taulellet monocrom en blanc; probablement són els d'origen, i podríem considerar-los propis. València i Onda. S. XIX. Entre 1860-1870. En els laterals del reresagrari, combinació del paviment núm. ident. 46.15.250-001-0364 del corredor entre el cor i la sala capitular i altres motius geomètrics a trepa en blau (amb motius hexagonals), uns, i altres, en verd i marró amb fons blanc (núm. ident. 46.15.250-001-0365).  
Núm. ident. 46.15.250-001-0317. Sòcol seguit de pedra de Godella en l'església. Pedra tallada. Disseny de Felip Serrano, mestre d'obres valencià. S. XVII-XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0318. Làpida sepulcral de Lluïsa Cernesio, comtessa de Sellent als peus de l'altar major de l'església. Marbre negre tallat, polit i cisellat amb inscripció i escut d'armes. Anònim valencià. 1743.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0319. Làpida sepulcral del coronel Miguel Ruiz de Sabeli en el sòl de la nau central de l'església. Marbre negre tallat, cisellat, polit amb inscripció i escut d'armes incís entre rocalles i una calavera. Anònim valencià. 1732.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0320. Làpida sepulcral d'Alfons Castriota, nét de Jordi Castriota, rei d'Albània, en la capella del Crist, costat evangeli. Marbre negre tallat, cisellat, llaurat i polit. 1503. Amb inscripció.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0177. Pintura mural al fresc representant Glòria Eucarística. Pigments sobre arrebossat. Anònim valencià. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0321. Clau barroca, situada en la tribuna del costat de l'epístola, segona estança des de l'orgue. Escultura en relleu. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0322. Caixa d'orgue neoclàssica. Caixa de fusta daurada i policromada. Metall. De la part instrumental conserva només teclat. Anònim valencià. 1827.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0323. Taulellet paviment, representant roseta quarterada de pètals nervats. Taulellet quadrat de quart ornat en groc, blau, taronja, morat, verd i manganés. Aquesta tipologia es troba en el sòl de la tribuna de l'epístola en l'estança darrere de l'orgue i també el sòcol davall gelosia tercera capella. Esmalt i pigments sobre argila. València. Cap a 1817.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0324. Taulellet paviment. Combinació de taulellet bescuitat quadrat col·locat a cartabó, amb taulellet a manera de sanefa decorativa: de meitat blanc i verd, flor de la pometa, molinell i altres tipologies florals i geomètriques, disposades a manera de sanefa en el paviment. Taulellet paviment. Fang cuit. Esmalt i pigments sobre argila. Cronologia: s. XVI-XVII, final s. XVII, segona meitat s. XVIII. Col·locació s. XVIII. En l'església, tribuna de l'evangeli, des de la capçalera de l'església, l'estança contigua a la tribuna de la reina Maria.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0422. Taulellet paviment representant estrela renaixentista. Taulellets que decoren l'ampit que recau a l'òcul des de la tribuna de l'evangeli. Esmalt i pigments sobre argila. S. XVI-XVII. Col·locació posterior a la cronologia.  
  
  
Cor baix de clausura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0325. Reixa de ferro forjat del cor baix. Anònim valencià. S. XV-XVI i s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0326. Clau representant decoració geomètrica, gallons, escut amb les armes de la comtessa de la Puebla i cresteria. Escultura en relleu i pintura. Fusta tallada, cisellada, calada, daurada i policromada. Situada en la volta central del cor baix de clausura. Primer terç s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0327. Pintura mural, representant grups d'àngels músics entre núvols sobre claraboies de blau ultramar. Pigments sobre arrebossat. Realitzades en els sis trams entre les nervadures de la volta de creueria central del cor baix. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0328. Arquitectura i pintura mural. Representant nervadures decorades amb fullatges i motius vegetals, i mènsules motlurades de perfil triangular. Pintura al fresc, daurat i estofat sobre pedra. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619. Decoració de totes les nervadures de les tres voltes de creueria.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0329. Pintura mural sobre pedra. Representant decoració vegetal i floral. Autor Jeroni Jacint Espinosa. Escola valenciana. Cocentaina. Cap a 1619. Situat en les dos voltes de creueria laterals del cor baix de clausura. La que dóna al claustre està molt deteriorada.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0330. Làpida del comte de la Puebla, Alonso Gaspar de Cárdenas, mort als dotze anys. Pedra tallada, polida i incisa. Amb inscripció. Situada en terra vora la testera del cor baix de clausura. S. XVII. 1603.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0331. Llosa de pedra. Probablement és la llosa d'entrada a la cripta. Pedra i ferro. Pedra tallada i polida i ferro forjat. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0332. Làpida recordatòria de les sepultures de les religioses en el cor baix de clausura. Marbre blanc tallat, polit i incís. Inscripció. Primer terç s. XX.  
  
  
Claustre major  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0333. Sepulcre de la reina Maria d'Aragó i infanta de Castella. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra arenisca tallada. Cap a 1458. Atribuïda al mestre d'obres Antoni Dalmau.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0334. Taulellet paviment. Paviment de fang cuit de gran format. Sòl del claustre major inferior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0335. Porta d'accés des del claustre major al corredor del torn. Fusta i ferro forjat. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0070. Panell ceràmic figuratiu. Representant la Santíssima Trinitat amb la Mare de Déu i sant Francesc. Taulellet quadrat. Esmalt i pigments sobre argila. S. XVIII-XIX. Situat en claustre major.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0337. Panell ceràmic que conforma la fornícula del panell amb núm. ident. 46.15.250-001-0070. Representant diferents tipologies de flors i de ramets. Taulellet quadrat de dibuix complet sense enllaços. Esmalt i pigments sobre argila. València. Primera meitat s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0338. Portadella en biaix d'accés a les cuines. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona meitat de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0339. Paviment d'entrada a les cuines de la portadella en biaix. Taulellet paviment. Dos tipus de taulellet en fang cuit i amb taulellet de flor de la pometa, molinell, etc. Taulellet cuit, esmaltat i policromat. De diferent cronologia (s. XVIII a s.XX) i grandària. Composició del paviment s. XX.  
  
  
Antiga sala capitular  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0340. Clau representant rostre de Crist Glorificat. Escultura en relleu. Pedra tallada. Sense restes visibles de policromia. Segona meitat s. XV. Situada en el centre de la volta de creueria de l'antiga sala capitular del claustre major.  
  
  
  
Refectori  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0341. Cinc claus, en relleu «JHS». Arquitectura i escultura en relleu. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona meitat s. XV. Claus dels 5 trams de crugies.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0342. Mènsules de les nervadures de les voltes del refectori. Arquitectura i escultura en relleu. Pedra tallada. Segona meitat s. XV. Hi ha huit mènsules completes i quatre, més xicotetes, en els angles.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0343. Obertura d'accés a l'escala del púlpit del refectori. Arquitectura. Picapedreria. Segona meitat. s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0344. Fragment de púlpit: base. Arquitectura. Escultura. Picapedreria i talla sobre pedra. Segona meitat s. XV. Base de l'antic púlpit del refectori, l'ampit està reconstruït en intervenció s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0345. Portadella conopial d'accés al locutori de clausura. Arquitectura. Picapedreria i talla. Pedra. Segona meitat s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0346. Paviment de fang cuit del corredor del torn i del locutori de clausura.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0347. Reixa del locutori de clausura. Ferro forjat. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0348. Taulellet de quart ornat disposat en sanefa, representant motius decoratius coneguts com a flor de la pometa en la part inferior de la reixa del locutori, costat de clausura. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0349. Taulellet quadrat de dibuix complet, disposat en sanefa representant motius florals i ramets. Esmalt i pigments sobre argila. València. Principis s. XIX. En la part inferior de la reixa del locutori, costat de les visites.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0350. Clau representant anagrama de Maria. Arquitectura i escultura en relleu. Pedra tallada. Centre de les nervadures de la volta de la cuina vora la capçalera del refectori. Segona meitat s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0351. Taulellet sòcol, representant diferents tipologies florals. Taulellet quadrat de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. Davall el torn de la sala del torn. València. Principi s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0352. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau celeste, verd, groc i taronja sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1800-1820. En la planta baixa, zona de servei, pati exterior a les cuines, en els llavadors. 36 taulellets i 3 mitjos taulellets.  
  
  
Escala d'ingrés  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0353. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau, verd oliva, morat, groc i taronja sobre fons blanc. Representant palmetes de cinc braços. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1830-1835. Sòcol del pati d'ingrés, i també en la sanefa (núm. ident. 46.15.250-001-0415).  
Núm. ident. 46.15.250-001-0354. Taulellet quadrat de sanefa dels sòcols amb núm. d'ident. 46.15.250-001-0358 (de pujada al primer replanell escala d'ingrés) i 46.15.250-001-0353 (paret dreta del pati d'ingrés). Esmalt i pigments sobre argila. Decora els sòcols del pati d'ingrés fins al primer replanell. València. S. XIX. Cap a 1844.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0415. Sòcol de taulellets, en taulellet quadrat de quart ornat en blau turquesa, perfilat i ombrejat en negre manganés sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. 1828. Sòcol de darrere del pou del pati d'ingrés fins a la porta d'accés a magatzems. Aquest sòcol té sanefa de taulellet quadrat amb el motiu amb núm. ident. 46.15.250-001-0353, en disposició de dos. El trobem en fragments en el sòl del reresagrari, i en una composició de quart ornat en el sòl del distribuïdor de pas al menjador de la Vetla.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0355. Sòcol de taulellets del pou. Representant acants en diagonal i branquetes amb fulles. Taulellet quadrat de quart ornat en morat, blau, verd i perfilat en manganés sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València. Segon terç s. XIX. Sòcol emmarcat amb taulellet de sanefa quadrada amb margarida inserida en mitja espiral contínua en blau cobalt i fons blau més clar (núm. ident. 46.15.250-001-0356), en la part superior. En la inferior, sòcols taulellet monocrom rectangular en blau (núm. ident. 46.15.250-001-0357). Els dos realitzats amb la mateixa tècnica, probablement de la mateixa època i procedència.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0358. Sòcol de taulellets representant banda en blau conformant un octògon de costats còncaus. Taulellet quadrat de quart ornat en blau cobalt espés i diluït, verd grisenc, marró ataronjat sobre fons blanc. València. 1835-1845. Cos de sòcol des de l'arrancada de l'escala d'ingrés fins al primer replanell. Utilitzat com a sanefa del sòcol núm. ident. 46.15.250-001-0359, en l'escala d'ingrés, ascens a primer replanell, entre el pati i el pis principal. Element propi.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0359. Sòcol de taulellets representant bandes angulars blaves en forma de quadre amb fulles d'olivera en espiga. Taulellet quadrat de quart ornat en blau grisenc i verd oliva. Esmalt i pigments sobre argila. Primer replanell de l'escala d'accés a sales comunes, i paret inferior de l'escala d'ingrés vora el pou. València. S. XIX. 1835-1845. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0360. Sòcol de taulellets, representant cinta blava nugada en llaç, subjectant branqueta amb fulles d'heura i margarida morada. Taulellet quadrat de sanefa en blau cobalt, verd, ocre, morat, ombrejat en blau i manganés. Sanefa del sòcol amb núm. identificació 46.15.250-001-0359, situat en la paret inferior de l'escala d'ingrés, vora el pou. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XIX. 1830-1840. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0361. Sòcol i sanefa decorativa de taulellets amb els mateixos motius, representant motius florals en blau amb ramejat i fulles en verd oliva. Taulellet quadrat amb quatre enllaços laterals que possibilita el seu ús com a ramejat. Pigments i esmalt sobre argila. Escala d'ingrés, des del primer replanell fins al tercer. 1830-1835. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0362. Taulellet paviment, quadrat, de quart ornat en groc, blau, morat, verd i marró, representant motius geomètrics i florals. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XIX. 1820-1830. El mateix motiu el trobem en: sòl de la capella de Santa Anna, en el sòcol de l'escala d'ingrés des del tercer al quart replanell, entrada cel·les segon pis (sanefa geomètrica amb núm. d'ident. 46.15.250-001-0363), i en el paviment de la sala interior a la sala de cosir en l'ampliació del s. XIX, entre la planta baixa i la planta principal, amb el perfilat en blau celeste en compte de marró. Són paviments / elements propis.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0363. Sanefa decorativa representant motius geomètrics en ocre, ataronjat, blau, traços en manganés. Taulellet quadrat de sanefa. Esmalt i pigments sobre argila. Procedent de València i Onda. Cap a 1860. Sanefa decorativa del sòcol núm. identificació 46.15.250-001-0362 que va des del tercer al quart replanell de l'escala d'ingrés. Element propi.  
  
  
Planta principal  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0364. Taulellet paviment, representant cintes amples en blau i fils paral·lels pintats en ondes amb fenedures i brots. Taulellet quadrat de quart ornat en blau cobalt espés i diluït sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. València i Onda (Novella i Garcés?). Cap a 1857. Planta principal, paviment del corredor o antecor. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0365. Paviment de taulellets representant motius geomètrics, taulellet de quart ornat en groc, morat tènue i marró sobre fons blanc. Taulellet a la trepa. València. 1830-1840. Franja del paviment del sòl entre l'arxiu i la sala capitular nova.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0366. Sòcol de taulellets, representant diferents tipologies de ramells florals. Taulellet quadrat de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. València. Final s. XVIII i primera meitat s. XIX. Paviment del sòl de l'estança enfront de la porta d'entrada des de l'escala d'ingrés a la infermeria. Té sanefa, en ramejat floral, amb núm. d'identificació 46.15.250-001-0367, i taulellet bescuitat en els laterals. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0367. Paviment en taulellets, representant cinta ondulant amb llaç lateral que abraça un ramell en diagonal amb flors i fulles. Taulellet quadrat de sanefa amb possibilitat d'enllaç. Esmalt i pigments sobre argila. València. Primera meitat s. XIX. Sanefa que emmarca el paviment amb núm. ident. 46.15.250-001-0366. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0368. Porta de comunicació a l'apartament del capellà. Fusteria i forja. Fusta i ferro forjat. Bronze daurat. Ferratges originals. Inscripció: «Clausura». Clau en bronze daurat. Anònim valencià. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0369. Els permòdols de l'antiga coberta en el sostre de l'antecor, decorats i la decoració mural en relleu amb gallons. Pintura i escultura en relleu. Algeps motlurat, tallat i policromat. Pigments sobre arrebossat. Permòdols/modillons, s. XV-XVI. Sostre de l'antecor. S. XIX- XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0370. Porta. Fusteria i forja. Fusta i ferro forjat. Metall daurat. Planta principal, accés al cor des del corredor o antecor. S. XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0371. Porta d'accés al balcó de l'arxiu. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Vidre. S. XVIII-XIX.  
46.15.250-001-0372. Portadella de mig punt amb capitells tallats en decoració vegetal. Arquitectura. Escultura en relleu. Pedra tallada. S. XV. Portada d'accés de la sala capitular nova a les cel·les, sala oest. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0373. Porta de la portadella d'accés als dormitoris des de la sala capitular nova. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Ferratges originals. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0374. Altar d'obra neoclàssic de la Mare de Déu de la Vetla. Algeps motlurat, tallat, daurat i policromat. Primera meitat s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0375. Teginat/bigam de les cel·les situades al costat de la sala capitular nova, sala oest. Element arquitectònic, teginat. Fusta de mobila. Anònim. 1819. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0376. Teginat/bigam, d'encavallada d'entrecinta amb tirants, de les cel·les que donen al carrer Alboraia. Element arquitectònic, teginat. Fusta de pi de Terol. Anònim. S. XV. Element propi.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0377.00 a 46.15.250-001-0377.12. Combinació de paviment bescuitat amb dotze models diferents de taulellet quadrat de quart ornat col·locats, de quatre en quatre, en tres fileres paral·leles a manera de mostrari per a decorar un paviment en taulellet de fang cuit. València. S. XVIII. La composició de quatre és rococó, i primera meitat s. XIX en resta de combinacions. Paviment del sòl del distribuïdor de pas al menjador de la Mare de Déu de la Vetla. La col·locació del paviment i la composició és del s. XX, de postguerra.  
  
  
Tribunes evangeli  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0378. Paviment claustre major alt. Taulellet paviment de fang cuit. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0379. Portada amb escultura en relleu, representant motius arquitectònics, venera i rocalla. Pigments sobre arrebossat. Portada d'accés a la capella de Santa Anna en el claustre major alt. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0380. Porta d'accés a la capella de Santa Anna. Fusteria. Fusta i ferro forjat. Metall daurat. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0381.00. Volta, entaulament i paraments de la capella de Santa Anna, representant esgrafiats i decoració en escultura en relleu. Claustre major alt, tribuna de l'evangeli, primera capella des del cor. S. XVII. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.01 Representant motius vegetals, zoomorfs, fitomòrfics i caps de querubins. Esgrafiat. Pigments sobre estuc. Esgrafiat en gris amb reserva en blanc. En la volta i paraments fins al nivell del sòcol. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.02. Floró. Escultura en relleu. Algeps tallat i policromat. En la part central de la volta. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.03. Representant modillons, fullatge, emmarcats i gallons. Escultura en relleu d'entaulament i nervis de la volta. Pigments sobre algeps.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0382. Sanefa decorativa representant motius florals en blau cobalt concentrat i diluït sense perfilar sobre fons blanc. Taulellet quadrat de dibuix complet sense enllaç, en sanefa. Esmalt i pigments sobre argila. En l'altar de la capella de Santa Anna, en la tribuna de l'evangeli, en el claustre alt. València. Mitjan s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0383. Taulellet paviment amb decoració vegetal i geomètrica. Taulellet quadrat de quart d'ornat en groc, blau, verd sobre fons blanc. Esmalt i pigments sobre argila. Paviments de la capella de Sant Vicent Ferrer, segona des del corredor de l'antecor, i de la capella de la Mare de Déu de Lorda, 4a capella. En el claustre major alt, tribunes del costat de l'evangeli. Possiblement de fàbriques de València. Primer terç s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0384. Escultura en relleu i decoració mural, representant motius geomètrics, vegetals i floró. Pigments sobre arrebossat. Algeps tallat i policromat. Decoració mural dels nervis de la volta i escultura en relleu, floró. Tribunes del costat de l'evangeli, en la capella de la Mare de Déu del Carme, tercera des del cor S. XVII-XVIII. Un floró de característiques semblants sense policromia en la capella del la Mare de Déu de Lorda.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0385. Taulellet quadrat de sanefa, representant diferents motius florals. Taulellet de dibuix complet. Esmalt i pigments sobre argila. S. XIX. Davall la reixa de clausura de la capella de la Mare de Déu del Carme, en la tribuna del costat de l'evangeli.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0386. Portada. Escultura en relleu, representant motius arquitectònics, gerros i Mare de Déu amb Infant. Pigments sobre algeps. Claustre major alt. Portada d'accés habitacions del carrer Alboraia. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0387. Representant planta enfiladora, corretjola, amb campanetes blaves i ramejat. Taulellet quadrat de sanefa, de quart ornat i ramejat. Esmalt i pigments sobre argila. Estances i capella que donen al claustre alt. Tipologia que trobem en l'ampit de les dues finestres de les estances que donen al carrer Alboraia, i en la contrapetja dels escalons de la capella de Santa Anna, amb el taulellet rectangular, com ramejat. 1810-1825.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0388. Representant flor gòtica, a manera de sanefa. Ceràmica blava de Manises/València. Pigments sobre argila. S. XV-XVI, combinat amb paviment bescuitat (S.XVIII). Estança que dóna al carrer Alboraia. Claustre major alt. Col·locació posterior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0389. Portada arquitectònica rematada per cartel·la i llibre. Es troba cegada. Escultura en relleu. Pigments sobre arrebossat. Portada que dóna al carrer Alboraia. Principi s. XVII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0390. Fragments d'esgrafiats amb motius decoratius a manera de motluratge seguit. Emblanquinat. Paret que dóna als dormitoris de l'ala oest, a dreta i esquerra de l'accés amb intradós cassetonat. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0391. Cassetons. Escultura en relleu. Pigments sobre estuc. Emblanquinat. Esgrafiats inserits en els cassetons que decoren l'intradós de l'accés als dormitoris del costat oest.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0336. Paviment de les sales comunes de faena, ampliació del s. XIX. Combinació de paviment quadrat de fang amb taulellet quadrat de dibuix complet (flors) amb fons blanc. S. XIX. Entre 1845-50. Aquest tipus de combinació en el paviment es troba també en el pis superior d'aquesta ampliació, cel·les.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0420. Taulellet quadrat de motiu quadrat, resolt a la trepa, en combinació amb paviment de fang de la mateixa grandària. Segona meitat s. XIX. Diferents motius amb enllaços reticulars, vegetals geomètrics en monocromia en blau cobalt sobre fons blanc. En algunes de les cel·les de l'ampliació del s. XX. Encara que els taulellets són originals, es pot considerar com a elements impropis, substitueixen taulellets quadrats de dibuix complet de flors.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0421. Porta i clau d'accés a la segona planta de cel·les en la part d'ampliació del s. XIX. Fusta. Ferro.  
  
  
  
Tercer. Pertinences i accessoris  
3.1.a. Béns mobles que s'inscriuen en la secció primera de l'Inventari, vinculats a l'edifici.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0020. Infant Jesús amb l'orbe i la creu. Escultura de ple volum sobre peanya. Fusta daurada i policromada. Tèxtils. Autor anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0082. Bust reliquiari de sant Basili, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0083. Bust reliquiari de sant Joan Crisòstom, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0084. Bust reliquiari de santa Llúcia, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0085. Bust reliquiari de santa Apol·lònia, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0086. Bust reliquiari d'un sant Infant Innocent, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0087. Bust reliquiari de santa Eufèmia, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0088. Bust reliquiari de santa Justina, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0089. Bust reliquiari, amb base i teca (sense relíquia). Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0090. Bust reliquiari de sant Simó Apòstol, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0091. Bust reliquiari de santa Tàrsila, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada, estofada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0092. Bust reliquiari de santa Bàrbara, amb base i teca. Daurat de la base s. XVIII. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0093. Bust reliquiari de sant Clet, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0094. Bust reliquiari de sant Poncià, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. Pedestal daurat i estofat. S. XVII. Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0095. Bust reliquiari de sant Alici, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Inscripció en la teca: «San Aliceo Papa y Martir.» Procedeix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0096. Bust reliquiari de sant Calixt, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Donació de la comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0097. Bust reliquiari d'un sant anònim, company de sant Acaci. Amb base i teca. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0098. Bust reliquiari de sant Llorenç, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0099. Bust reliquiari de sant Fabià, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII. Procedix de la donació de la comtessa de la Puebla.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0100. Bust reliquiari de sant Marcel·lí, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0101. Bust reliquiari de sant Sixt, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0102. Bust reliquiari de sant Nicolau de Bari, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0103. Bust reliquiari de sant Ignasi, sense base i amb teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0104. Bust reliquiari de sant Quirí, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0105. Bust reliquiari de sant anònim amb túnica, amb base i teca. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada, estofada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0106. Sant Francesc de Paula. Imatge de vestir. Escultura i tèxtils. Fusta tallada, daurada i policromada. Metall daurat i retallat. Tèxtils. Anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0116. Crist crucificat amb corona d'espines, mutilat (sense braços). Escultura de ple volum. Fusta tallada i policromada. Anònim. S. XIV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0120. Mater Dolorosa. Ebenisteria. Xicotet altar devocional realitzat en fusta tallada amb incrustacions en nacre. Autor desconegut. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0130. Reliquiari de sant Donís. Emmarcat a manera de fornícula arquitectònica amb estampa. Ebenisteria. Fusta tallada, policromada i daurada. Tinta calcogràfica sobre paper. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0135. Reliquiari de santa Cristina. Escultura de ple volum amb forma de braç i base quadrangular. Fusta tallada, estofada, daurada i policromada. Vidre. S. XVII. Autor anònim. Donació de la comtessa de la Puebla. Forma parella amb el núm. identificació 46.15.250-001-0136.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0136. Reliquiari de sant Corneli. Escultura de ple volum amb forma de braç i base quadrangular. Fusta tallada, estofada, daurada i policromada. Vidre. Inscripció en la teca: «San Cornelio». S. XVII. Autor anònim. Donació de la comtessa de la Puebla. Forma parella amb el núm. ident. 46.15.250-001-0135.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0139. Pedestal en fusta tallada, daurada i estofada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0142. Infant Jesús. Escultura de ple volum en fusta tallada, daurada i policromada. Amb peanya. Autor anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0150. Infant Jesús amb peanya, escultura de ple volum en fusta tallada daurada i policromada. Vestit, fil de colors i metàl·lic sobre seda. Corona de metall. Anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0157. Tabernacle realitzat en fusta daurada, estofada i policromada, amb inscripció en la seua base. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0158. Tabernacle. Escultura. Realitzat en fusta tallada daurada, estofada i policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0159. Pietat. Escultura de ple volum. Alabastre tallat i policromat. Fusta tallada i daurada. Anònim europeu. Possiblement Francés. Segona meitat de S. XIV i peanya del s. XVIII.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0161. Reliquiaris de sant Climent i sant Antoni de Pàdua. Escultura. Fusta tallada, cisellada i platejada. Dos reliquiaris formalment iguals. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0238. Santa Clara. Escultura. Imatge de Vestir. Fusta policromada i daurada. Tèxtils. S. XVII. Inscripció: «Beate Mater Clara Oratio Nostra».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0239. Sant Francesc d'Assís. Escultura. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Tèxtils. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0241. Infant Jesús amb peanya. Escultura de ple volum. Tèxtil-indumentària. Fusta tallada, daurada i policromada. Metall fos, daurat, retallat, repujat. Tèxtils. Anònim. S. XVIII.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0247. Infant Jesús de la Passió. Escultura de ple volum. Fusta tallada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0248. Infant Jesús. Escultura. Fusta tallada i policromada. Metall daurat i retallat. Tèxtils. S. XVIII-XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0286. Assumpta o Dormició de la Mare de Déu. Escultura. Imatge de vestir. Pigments sobre fusta. Tèxtils. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0400. Sant Francesc d'Assís. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVII-XVIII.  
  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-002. Estigmatització de sant Francesc d'Assís. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-003. Beat Nicolau Factor. Oli sobre tela. Últim quart de s. XIX. Còpia de l'original del s. XVII. Inscripció: «Sor Teresa Pallas».  
Núm. ident. 46.15.250-001-004. Sant Josep amb l'Infant Jesús en braços. Oli sobre tela. Últim quart s. XIX. Còpia d'un original del s. XVII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-005. Sant Vicent Ferrer amb hàbit coral de beneficiat de l'església parroquial de Sant Tomàs Apòstol de València. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-006. Santa Coleta Boylet reformadora de les clarisses. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-007. Sagrada Família amb santa Anna. Oli sobre tela. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0014. Santa Marta, oli sobre tela, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0016. Mare de Déu de la Llet, oli sobre tela, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0018. Mare de Déu del Bon Consell, oli sobre tela, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0019. Santa Clara, oli sobre tela. Anònim. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0025. Sant Lluís Bertran. Oli sobre tela. S. XIX. Inspirat en una obra de Joan de Sarinyena de la mateixa temàtica en el Col·legi del Patriarca.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0026. Dolorosa. Oli sobre tela. S. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0029. Oració a l'Hort. Oli sobre tela. Còpia d'inspirada en una pintura de Vincenzo Campi del Col·legi del Patriarca. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0036. Sant Dídac d'Alcalà. Oli sobre tela. s. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0041. Beat Nicolau Factor de mig cos. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0043. El Bon Pastor i la Salut de l'Ànima cristiana. Oli sobre tela. Autor: fra Nicolau Borràs Falcó. València. Cocentaina. Segona meitat s. XVI. Inscripció: »Sor Vicenta Antonia Ramon».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0048. Santa Gertrudis. Oli sobre tela. Anònim. S. XVIII.  
Sèrie d'apostolat completa amb el Bon Pastor en format huitavat. Són 13 obres pictòriques en oli sobre tela, amb figures de mig cos, atribuïdes pel professor Daniel Benito al pintor Cristóbal García de Salmerón. Conca. Estil vinculat a l'escola toledana del pintor murcià Pedro Orrente, segons el pintor Antonio Palomino. Mitjan s. XVII. Totes porten inscripcions identificatives de cada personatge. Amb els núm. d'identificació que es relacionen, representen: 46.15.250-001-0051, el Bon Pastor; 46.15.250-001-0052 sant Jaume Alfeu; 46.15.250-001-0053 sant Tomàs; 46.15.250-001-0054 sant Simó; 46.15.250-001-0055 sant Mateu; 46.15.250-001-0056 sant Judes Tadeu; 46.15.250-001-0057 sant Maties; 46.15.250-001-0058 sant Bartomeu; 46.15.250-001-0059 sant Pere; 46.15.250-001-0060 sant Joan Evangelista; 46.15.250-001-0061 sant Jaume el Menor; 46.15.250-001-0062 sant Andreu; 46.15.250-001-0063 sant Felip.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0044. Santa Clara d'Assís, oli sobre tela, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0046. Sant Joan de Capistrano. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0065. Santa Clara d'Assís. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0066. Mare de Déu de la Llet. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0079. Crist crucificat entre santa Teresa de Jesús i sant Joan de la Creu. Oli sobre tela. Anònim. S. XVII.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0186. Santa Clara. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0190. Eccehomo. Oli sobre tela. Còpia del quadre de Maella que està en la catedral i reprodueix el de Joan de Joanes portat al Prado. Autor, Rafael Carbonell. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0192. Santa Rosa de Viterbo. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0193. Sant Tomàs d'Aquino. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0283. Sant Joan de Capistrano. Oli sobre tela. S.XIX. Inscripció: «San Juan de Capistrano».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0284. Sant Mateu d'Agrigent. Oli sobre tela. S.XIX. Inscripció: «San Mateo Agrigento».  
  
  
Orfebreria  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0137. Reliquiari de santa Prudència. Té forma troncopiramidal triangular amb acabament en forma d'esfera i peu. Bronze fos, tornejat, batut, tallat i daurat. Vidre. S. XVII. Autor anònim. Té parella núm. identificació: 46.15.250-001-0138.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0138. Reliquiari de santa Seràpia. Té forma troncopiramidal triangular amb acabament en forma d'esfera i peu. Bronze fos, tornejat, batut, tallat i daurat. Vidre. S. XVII. Autor anònim. Té parella núm. identificació: 46.15.250-001-0137.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0140. Reliquiari de la santa Espina. Bronze daurat, plata i plata daurada, fosos, tornejats, cisellats, esmaltats. Vidre. Decoració cisellada amb els símbols de la passió i un escut eclesiàstic en el peu. Autor anònim. S. XVII. Donació de la reina Maria de Castella.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0155. Reliquiari de la sang de sant Lambert. Bronze fos, emmotlat, daurat, calat i cisellat sobre el qual s'han disposat esmalts. Cristall de roca. Datat en 1666.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0162. Reliquiaris de sant Lluís Bertran i de sant no identificat. Ambdós de plata fosa, modelada i tornejada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0163. Reliquiari. Plata tornejada en el seu color. Anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0164. Reliquiari en plata daurada, cisellada, tornejada i repujada. Probablement tallers italians. S. XV. Possible donació d'Alfons el Magnànim i Maria de Castella.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0165. Parella de reliquiaris incomplets en plata en el seu color fosa, modelada, tornejada i cisellada. Vidre. Orfebreria. Segle XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0168. Reliquiari de sant Silvà. Plata fosa, modelada tornejada. Vidre. Forma troncopiramidal amb punta truncada, acabament en bola, i peu. S. XVII.  
  
  
3.1.b. Béns mobles que s'inscriuen en la secció primera de l'Inventari, no vinculats a l'edifici.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0170. Santa Llúcia màrtir i santa Àgueda màrtir (núm. ident. 46.15.250-001-0171) ambdós com a matrones romanes. Escultura de ple volum de fusta estofada, daurada i policromada. Estil romanista. Finals s. XVI. Procedent, segons el professor Daniel Benito, del retaule de Santa Anna del desaparegut convent de Sant Francesc de València. Situades davall del cor de l'església.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0222. Crist crucificat. Escultura de ple volum. Marfil de Siam blanc i rosat, policromat, i banús. Escola colonial hispanofilipina. Filipines. S. XVII. Donació de Maria Roís de Corella i Mendoza, comtessa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0244. Crist lligat a la columna amb nimbe radiant. Escultura de ple volum. Fusta tallada, cisellada, daurada i policromada. Autor anònim. Primer terç s. XVII. Inscripció en la part frontal de la peanya: «POPULE MEUS QUID FECITIBI AUT IN QUO CONTRISTAVI TE.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0232. Santa Anna entronitzada amb la Mare de Déu xiqueta i l'Infant Jesús. Escultura en alt relleu. Fusta tallada, daurada i policromada. Procedent del retaule major de Santa Anna del desaparegut convent de Sant Francesc de València. S. XVI.  
Gravat  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0249. Màrtirs del Japó. Estampa pintada. Tinta calcogràfica i pigments sobre paper. Autors: Josep Camaron Bonanat, dibuixant, i Manuel Peleguer, gravador. València. 1794. Inscripció: «Josef Camaron la dibuxo Man. Peleguer la grabo en Valencia a 1794.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0269. Santa Teresa de Jesús. Làmina de gravat calcogràfic. Coure. Anònim. S. XVIII. Inscripció: »Nuestra seráfica Madre Santa Teresa de Jesús fundadora de los Descalzos y Descalzas Carmelitas».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0270. Mater Amabilis i Mater Pulcre Dilectionis. Làmina de gravat calcogràfic amb doble imatge incisa. Coure. Autor: fra Tomàs Trin(...). Principi s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0271. Mare de Déu del Refugi de Pecadors. Tac xilogràfic. Fusta entallada. Anònim. S.XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0272. Venerable Agnés de Montcada. Làmina de gravat calcogràfic. Coure. S. XVIII. Inscripció: «Vº Rº de la Ve. Inés de Moncada».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0273. Immaculada Concepció. Làmina de gravat calcogràfic. Coure. Anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0274. Mare de Déu dels Afligits. Làmina de gravat calcogràfic. Coure. S. XVIII. Inscripció: «Milagrosa imagen de Ntra. Sra. de los Afligidos venerada en Real Convento de S. Francisco de Valencia».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0392. Santíssima Trinitat i santa Clara d'Assís. Tac xilogràfic. Fusta entallada. Anònim. S. XVIII-XIX.  
  
  
Llibres  
  
46.15.250-001-0250. Llibre Major de Títols. Paper imprés i pintat. Enquadernació en fusta i cuiro. Autors: Agustí Sales. Enquadernador anònim. València. S. XVIII.  
  
  
Orfebreria  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0141. Creu processional de Barbastre, coronament i magolla. Plata en el seu color fosa, repujada i cisellada. Ànima de fusta. S. XVI. Autor anònim. Procedeix del convent de les franciscanes clarisses de Barbastre.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0151. Reliquiari amb lignum crucis. Plata fosa, tornejada i cisellada, i cristall de roca. S. XVI.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0251. Encenser de formes bulboses amb cadena. Plata en el seu color, fosa, modelada, repujada, cisellada i calada. Anònim. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0252. Naveta. Plata en el seu color, fosa, modelada, calada, repujada i cisellada. Amb punxó il·legible. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0253. Hisop. Plata en el seu color, fosa, modelada, tornejada i cisellada. Anònim. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0254. Calze tardogòtic. Plata sobredaurada, batuda, cisellada, repujada, encunyada amb elements de fosa. Punxó de Saragossa. Marques: «B». Inscripció: «Doña/Teresa/Ron» I atributs de la passió al peu. Mitjan s. XVI (1540-1560) Procedent del convent de Santa Clara de Barbastre, Osca.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0255. Custòdia tipus sol. Plata en el seu color i plata daurada tallades, repujades, tornejades i cisellades. Vidre. Fusta. Ferro. Anònim. S. XVIII. Ostensori amb potències rectes, estreles i caps de querubins.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0256. Custòdia tipus sol estil manierista. Bronze daurat al foc i plata amb esmalts i vidre de colors. Fos, emmotlat, tornejat, retallat, cisellat i encastat. Peu redó amb quatre aletes per a fixar-la i portar-la en processó. Anònim. S. XVII.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0257. Sacra gran i dos sacres petites (núm. ident. 46.15.250-001-0258), d'estil rococó. Realitzades en plata i en bronze daurat, fosos, emmotlats, cisellats i repujats, amb ànima de fusta. Sense punxons. Autor anònim. S. XVIII. La gran porta en un medalló els símbols de la Trinitat i escut franciscà.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0277. Copó. Plata en el seu color fosa, modelada, tornejada i cisellada. Punxó de Saragossa. Marca d'argenter: Estrada. Marcador, Patricio Castán. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0281. Fragment de custòdia: ostensori. Bronze daurat i plata en el seu color fosos, tornejats, repujats, encunyats i cisellats. Caboixons en vidre de colors encastats. Anònim. S. XIX. S'intercanvia amb el de la custòdia amb núm. ident. 46.15.250-001-0255.  
  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0001. Mare de Déu de la Vetla. Tremp i daurat sobre taula. Icona atribuïda a l'escola cretenca postbizantina, cercle del pintor Nikólaos Tzafuris, per la historiadora Nuria Blaya. Grècia. Creta. Mitjan s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0013. Eccehomo. Estendard. Oli sobre tela amb anvers i revers, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0015. Mare de Déu del la Mercé, oli sobre tela, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0021. Mare de Déu amb Infant, oli sobre tela. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0023. Sants protomàrtirs franciscans del Marroc: Berard de Calvi, Pere de San Gemini, Acursi de Narni, Adjut i Otó de Stroncone. Oli sobre tela. Autor anònim. S. XVII. Amb inscripció: «Los S.S. Mártires de Marruecos».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0027. Sant Antoni Abat. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0028. Santa Clara d'Assís. Oli sobre tela. Autor, Josep Vergara. Pintor. València. s. XVIII. 1767. Inscripció: «Lienzo de Sor M.ª Luisa Ballester, religiosa de P.S. Francisco del convento de S.T. pinto D. Jph Vergara su primo que regaló a dicha Sor M.ª Luisa Año 1767».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0030. Sant Antoni Abat de mig cos. Oli sobre tela. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0031. Al·legoria Eucarística. Pintura quadre. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0042. Sant Doménec i sant Francesc adorant l'Esperit Sant. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0045. La invenció del cos de sant Francesc d'Assís. Oli sobre tela. Atribuït a Gaspar Huerta. Escola valenciana. Últim terç de s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0049. Èxtasi de santa Teresa de Jesús. Oli sobre tela. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0050. Sant Miquel Arcàngel pesant les ànimes. Probable fragment de retaule. Oli sobre taula. Anònim valencià. Principis s. XVI. Marc històric posterior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0078. Immaculada Concepció amb emblemes de la lletania lauretana. Oli sobre tela. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0183. Aparició de la Mare de Déu a sant Antoni de Pàdua. Oli sobre tela. S. XVII. A  
Núm. ident. 46.15.250-001-0195. Mare de Déu del Refugi. Pintura sobre taula. Pigments i daurat sobre capa d'emprimació i fusta. Icona datada en origen en el s. XV, repintada segons l'estil s. XIX, 1820. Inscripció: «Refugio de Pecadores».  
Tèxtil-Indumentària  
Núm. ident. 46.15.250-001-0240. Pavelló. Tèxtil litúrgic. Fils d'or i de plata sobre tissú de seda. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0264. Dalmàtica en seda blanca amb brodats de flors en roig i blau amb galons de seda en groc. Hi ha dos dalmàtiques. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0265. Dalmàtica en seda beix amb brodats en fil d'or i fil de seda de colors i galó d'or. Tèxtil-Indumentària. Hi ha dos dalmàtiques. S. XVIII. Formarien part d'un conjunt amb la casulla núm. ident. 46.15.250-001-0266 i les estoles, núm. ident.46.15.250-001-0407.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0266. Casulla tipus guitarra amb dos estoles (núm. identificació 46.15.250-001-0407). Tèxtil-Indumentària. Brodats de fil d'or i fil de seda de colors sobre seda color beix. S. XVIII.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0268. Casulla tipus guitarra, i estola (núm. ident. 46.15.250-001-0405). Tissú de plata amb brodats en or, galó d'or i aplics en metall. Primera meitat s. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0404. Humeral. Brodats en fil d'or, fil de plata i fil de seda de colors sobre seda en color beix. Galó d'or. Passamaneria. Cotó. Tèxtil-Indumentària. Brodats al·lusius a l'Eucaristia, la Trinitat i Agnus Dei. S. XVIII.  
  
  
  
3.2. Pertinences i accessoris que s'inscriuen en la secció tercera de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià com a béns mobles de rellevància patrimonial.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0008. Dormició de la Mare de Déu. Escultura i tèxtils. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Metall fos, retallat i platejat. Tèxtils: peto, capa i sandàlies. Brodats sobre seda. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0024. Infant Jesús de l'Escala. Escultura de ple volum i tèxtils. Fusta tallada, daurada i policromada. Anònim. S. XVIII. Jesús porta una túnica brodada amb núm. identificació 46.15.250-001-0143. Tèxtil-Indumentària. Fil d'or i de plata amb passamaneria sobre seda. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0072. Sant Joan Baptista. Escultura de ple volum. Fusta policromada i tallada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0080. Mare de Déu. Escultura de ple volum. Fusta policromada i tela enguixada. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0081. Sant Josep. Escultura. Fusta policromada i tela enguixada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0107. Mare de Déu dels Desemparats. Escultura de ple volum, tèxtils, orfebreria. Fusta policromada i daurada. Metall daurat, repujat i retallat. Fil d'or, passamaneria i brodats sobre seda. S. XIX. Es troba en l'interior de l'urna amb núm. d'ident. 46.15.250-001-0109.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0129. Fragment d'escultura: cap de sant Lluís Gonçaga. Escultura de ple volum. Fusta tallada i policromada. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0122. Sant Josep. Fragment d'escultura de ple volum: bust i braços sense mans. Fusta tallada i policromada. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0132. Sant Antoni de Pàdua. Escultura de ple volum. Terracota daurada i pintada. Anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0133. Creu reliquiari. Ebenisteria. Realitzada en fusta amb incrustacions en fustes nobles i nacre. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0134. Mare de Déu del Carme. Escultura de ple volum. Terracota policromada. Metall fos, daurat i calat. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0143. Infant Jesús. Imatge de vestir articulada. Escultura. Fusta tallada i policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0144. Infant Jesús. Escultura: imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0145. Infant Jesús. Escultura de ple volum vestida. Terracota policromada i daurada. Tèxtils. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0156. Reliquiari del beat Nicolau Factor en fusta tornejada i daurada. Vidre. S. XIX. Inscripció en la teca: «B. Nicolas Factor».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0152. Crucifix de fusta pintat amb incrustacions de nacre. Possiblement de tallers palestins. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0153. Pedestal d'una creu. Ebenisteria. Fusta tallada i nacre. Atribuït a escola palestina. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0160. Caixa reliquiari en forma de base piramidal truncada en fusta tallada i platejada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0169. Crist. Escultura de ple volum tallada i policromada, autor anònim. Mitjan s. XX.  
Núm. ident. 46.15. 250-001-0172. Pietat. Grup escultòric de ple volum. Fusta tallada i policromada. Tèxtils. Autor desconegut. S. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0173. Sant Ramon Nonat. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. Autor desconegut. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0194. Immaculada Concepció. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada, platejada i policromada. Autor: Josep Ponsoda. València. Mitjan. S. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0216. Infant Jesús. Escultura de ple volum. Fusta policromada. Anònim. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0215. Dormició de la Mare de Déu. Escultura. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Tèxtil-Indumentària: peto i capa de la Mare de Déu. Fil d'or i metall sobre seda. Corona de llautó. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0223. Sant Pasqual Bailón. Escultura. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Nimbe: metall fos, retallat i daurat. Tèxtils. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0225. Sant Josep i l'Infant. Escultura de ple volum. Fusta tallada, policromada i daurada. S. XX. Autor: E. Giner.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0226. Mare de Déu del Roser. Escultura de ple volum. Fusta tallada, policromada i daurada. S. XX. Autor, Francisco Pablo.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0234. Mare de Déu del Carme. Escultura de ple volum i tèxtils. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0235. Sagrat Cor de l'Infant Jesús. Escultura de ple volum i tèxtil-indumentària. Fusta tallada, daurada i policromada. Fil d'or, passamaneria i aplics sobre seda. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0236. Sant Joaquim. Escultura de ple volum. Fusta tallada, estofada i policromada. Nimbe: metall fos, daurat i repujat. Autor anònim. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0237. Sant Francesc d'Assís. Escultura de ple volum. Fusta tallada i policromada. S. XVIII. Inscripció: «San Francisco».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0242. Mare de Déu de la Soledat. Escultura i tèxtils. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Tèxtils. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0243. Urna de l'Infant Jesús. Ebenisteria. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0245. Sagrat Cor de Jesús. Escultura de ple volum. Fusta tallada, policromada i platejada. Mitjan s. XX.   
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0246. Sagrat Cor de Jesús Infant. Escultura de ple volum. Fusta tallada, daurada i policromada. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0285. Arca per al Monument del Dijous Sant. Escultura en relleu. Pintura. Realitzada en fusta tallada daurada, policromada amb espills bisellats i esmalts. Decorada amb peces de bronze i vidre tallat i policromat. Realitzada en el s. XIX. Cap a 1820.  
  
  
  
Gravat  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0067. Santa Faç. Serigrafia. Tinta sobre seda. Itàlia. Roma. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0069. Mare de Déu dels Dolors. Serigrafia. Tinta sobre seda. Fil de seda sobre seda. S. XIX. Inscripció: «NR. SR. de los Dolores CH». Marc original.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0217. Sant Ramon Nonat. Litografia. Tinta sobre paper. Impremta: V. Aznar. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0218. Mare de Déu dels Desemparats. Litografia. Tinta sobre paper. Impremta: V. Aznar. València. S. XIX.  
  
  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0010. Santa Rosa de Lima. Oli sobre tela. S. XIX. Inscripció: «Después de mis días para el coro de arriba».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0011. Mare de Déu del Roser. Oli sobre tela. Autor anònim. S. XIX.  
46.15.250-001-0012. Esposoris de santa Caterina de Siena. Oli sobre tela. Autor anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0017. El Bon Pastor. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0022. Eccehomo, oli sobre tela, s. XIX. Inscripció al dors: «Sor Josefa Luisa López». És una còpia del cèlebre llenç de Joan de Joanes.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0228. Jesucrist Eucarístic, oli sobre tela, autor anònim, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0032. Santa Agnés de Benigànim. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0033. Eccehomo. Oli sobre tela. s. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0035. Sant Agustí. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0034. Sant Antoni de Pàdua. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0037. Dolorosa. Oli sobre tela. S. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0038. Divina Pastora. Oli sobre tela, de factura popular. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0039. Sants Patrons d'Alzira. Oli sobre tela. Factura popular. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0047. Sant Benet de Palerm. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0064. Mare de Déu de la Mercé. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0068. Immaculada Concepció. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0074. Sant Francesc de Paula. Escultura i tèxtils. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. Plata. S. XIX.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0075. Mare de Déu de Lorda. Escultura i tèxtils. Imatge de vestir. Fusta tallada i policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0179. Esposoris de la Mare de Déu i de sant Josep. Oli sobre vidre. Pintat en el revers. Emmarcat amb una tela antiga. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0182. Estigmatització de sant Francesc. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0184. Sant Francesc estigmatitzat és confortat per dos àngels. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0185. Sant Lluís Gonçaga. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0187. El somni de sant Josep. Oli sobre tela. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0188. Flagel·lació. Oli sobre tela. Factura popular. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0189. Beat Salvador d'Horta beneint una xiqueta. Oli sobre tela. S. XVIII. Inscripció: »Beato Salvador de Horta».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0191. Mare de Déu del Refugi. Oli sobre tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0219. Sant Pasqual Bailón. Oli sobre tela. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0220. Mare de Déu del Miracle. Oli sobre tela. Cap a 1920.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0221. Salvador Mundi. Oli sobre tela. Anònim. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0282. Eccehomo. Oli sobre tela. Anònim. Còpia de l'Eccehomo procedent de la catedral de València, actualment en el Prado. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0398. Representant vidriera amb motius decoratius neogòtics i àngels amb filacteris. Artifici. Oli sobre tela col·locat com a fals sostre entre la porta principal d'accés i el reixat de l'església. Primer quart de s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0419. Sagrat Cor de Jesús i Sagrat Cor de Maria. Parella d'oleografies. Són obra de Morell. El primer de 1889 i el segon de 1891.  
  
  
Instruments musicals  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0393. Piano vertical d'estudi de la marca Montano, amb tamboret i anses als costats. Fusta pintada en negre. Metall fos i daurat. Marfil. Banús o fusta lacada. Conserva teclat, pedals i mecanisme. Segona meitat s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0394. Piano vertical d'estudi de la marca Concertal amb tamboret. Fusta envernissada i entapissada. Marfil. Banús o fusta lacada. Conserva teclat, pedals i mecanisme. Segona meitat s. XIX.  
  
  
Mobiliari  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0040. Cofre de viatge/Baül. Fusteria. Fusta, pell i forrat amb tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0108. Taula consola amb decoració en rocalla. Mobiliari. Fusta tallada, daurada i policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0109. Urna-altar. Mobiliari. Fusta tallada, daurada i policromada. Vidre. S. XIX. Urna de la Mare de Déu dels Desemparats núm. identificació 46.15.250-001-0107.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0395. Armari reliquiari amb portes en fusta tallada i envernissada, amb ferratges en ferro i agafadors en metall daurat fos, emmotlat i daurat. N'hi ha dos en el cor baix. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0396.00. Cadirat neorenaixentista. Mobiliari. Bronze fos, emmotlat i cisellat. Fusta tallada, tornejada i envernissada. Entapissat. S. XIX-XX. El cadirat amb els núm. d'identificació indicats, el componen: dos sofàs 46.15.250-001-0396. 01, dues butaques 46.15.250-001-0396.02 i 12 cadires 46.15.250-001-0396.03.  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0397. Faristol. Mobiliari litúrgic. Fusteria. Fusta tornejada i envernissada. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0412. Calaixera. Ebenisteria. Pigments sobre fusta. Marbre i metall daurat. Anònim valencià. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0416. Baül. En fusta, metall i forrat amb paper decorat. Primera meitat s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0417. Cadira de frare. Hi ha tres cadires. Fusta envernissada, cuiro i claus de bronze. S. XVII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0418. Marc de litografia de la Mare de Déu dels Desemparats. Fusta tallada i envernissada. Vidre. S. XIX-XX.  
Objectes litúrgics/devocionals  
Núm. ident. 46.15.250-001-0146. Reliquiari de sant Lluís Gonçaga. Escultura de ple volum amb forma de cor en flames sobre fust i peu. Fusta tallada, tornejada i platejada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0153. Fragment de reliquiari. Ebenisteria. Fusteria. Pedestal d'una creu en fusta i nacre. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0119. Reliquiari amb emmarcat en forma de creu llatina realitzat en oripell, paper, passamaneria. Amb vidre. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0121. Reliquiari emmarcat realitzat en seda i brodats en fils d'or. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0180. Rosari del beat Nicolau Factor realitzat en ambre i metall. S. XVI. Procedent de les clarisses de Barbastre.  
  
  
Orfebreria  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0229. Corona de l'Assumpta. Plata en el seu color fosa, repujada, retallada i cisellada. Pertany a la imatge jacent de l'oratori de l'Assumpta. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0230. Mitja lluna de l'Assumpta. Plata en el seu color fosa, repujada, retallada i cisellada. Pertany a la imatge jacent de l'oratori de l'Assumpta. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0279. Custòdia tipus sol d'estil eclèctic. Peltre i coure daurat fos, emmotlat, repujat i retallat. Fust balustrat i base triangular amb tres peus a manera d'urpes. Anònim. Primera meitat s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0280. Calze neogòtic. Aliatge de plata i de llautó daurat, fos, cisellat, repujat i encunyat. Anònim valencià. S. XIX-XX. Inscripció: «Valencia R.M.ª Stma. Trinidad».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0401. Calze. Plata i metall sobredaurat, calat, cisellat, fos, emmotlat, repujat i soldat. Punxó de València. Orfebre: David. Primer terç s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0402. Calze. Plata i plata sobredaurada cisellada, fosa, repujada i tornejada. Punxó de Barcelona. Orfebre, Rossell. S.XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0403. Hisop. Bronze daurat, tornejat i cisellat. S. XIX.  
  
  
Tèxtil-Indumentària  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0260. Estola. Tèxtil-Indumentària. Fil d'or, fil de seda de colors sobre tissú de seda blanca. Aplics metàl·lics. Lli blau revers. Cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0261. Capa pluvial amb caputxa. Tèxtil-Indumentària. Fil d'or i de plata sobre seda en granat i en rosa fosc. Galó d'or. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0262. Capa pluvial amb caputxa. Tèxtil-Indumentària. Fil d'or i de seda de colors sobre seda blanca adomassada. Passamaneria. Galó d'or. Cotó. Cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0263. Casulla tipus guitarra, i estola (núm. d'identificació 46.15.250-001-0406) en vellut roig vi, amb passamaneria, tres galons d'or. Cotó revers. Casulla amb la creu grega brodada en el revers. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0267. Casulla tipus guitarra en seda blanca i brodats amb ramejats i dissenys de tradició neoclàssica en fil de seda de colors. Brodats amb l'emblema dels Mínims en la part davantera i sant Francesc de Paula en la part posterior. Cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0288. Casulla tipus guitarra amb estola (núm. ident. 46.15.250-001-0408) espolí de seda en morat i brodats amb ramejats en or i fil de seda de colors i galons d'or. Tèxtil. Indumentària. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0290. Casulla tipus guitarra i estola (núm. ident. 46.15.250-001-0409). Brodats de flors en fil de seda de colors sobre seda en blanc. Galó daurat. Primer quart s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0291. Casulla tipus guitarra amb fons blanc. Brodats de flors en roig i ramejats en verd. Fil de colors sobre espolí. S. XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0292. Casulla tipus guitarra en brocatell de seda roja amb brodats vegetals en or i galó daurat. Primer quart s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0293. Casulla tipus guitarra en seda beix amb brodats en fil de seda de colors i fil d'or (part central, laterals moderns). Porta l'anagrama de Maria brodat en l'anvers. Primer quart s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0294. Casulla en brocatell de seda blanca i brodats en or. Galó daurat. Primer quart s. XX.  
Conjunt de vestir de la Mare de Déu de l'Assumpta, núm. d'ident. 46.15.250-001-0301.00, peto (núm. ident. 46.15.250-001-0301.01) i capa (núm. ident. 46.15.250-001-0301.02). Fil d'or, metàl·lics i lluentons sobre tissú de plata.  
Conjunt d'oficiar. Tèxtil-Indumentària. Núm. ident. 46.15.250-001-0410.00: dos dalmàtiques (núm. ident. 46.15.250-001-0410.01), dos sobrecolls (núm. ident. 46.15.250-001-0410.02), un maniple (46.15.250-001-0410.03) en brocatell de seda roja amb brodats en daurat i plata. Galó daurat. Primer terç s. XX.  
Conjunt d'oficiar. Tèxtil-Indumentària. Núm. ident. 46.15.250-001-0411.00: dalmàtica (núm. ident. 46.15.250-001-0411.01), n'hi ha una, i sobrecolls (núm. ident. 46.15.250-001-0411.02), n'hi ha dos iguals. Brocatell de seda blanca amb brodats en daurat. Galons i passamaneria en daurat. Primer terç s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-01-0413. Sobrecolls. Tèxtil-Indumentària. N'hi ha dos iguals. Tissú de plata amb brodats en daurat. Galó daurat. Passamaneria. Cotó. S. XIX.  
  
  
Rellotgeria  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0204. Rellotge de sobretaula. Caixa de fusta tallada i tornejada. Mecanisme de rellotgeria en diferents metalls. Esfera metàl·lica daurada, policromada i esmaltada. s. XIX. Amb inscripció.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0205. Rellotge de sobretaula d'arena. Fusta, vidre i arena. S. XVIII. Corredor torn.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0414. Rellotge de paret ull de bou amb números romans. Caixa de fusta policromada. Esfera de metall emmotlat, esmaltat i policromat. Metall. Vidre. Últim quart de s. XIX. En les sales comunes de l'edifici adjunt.  
  
  
Ceràmica i altres  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0196. Fragment d'albarel de farmàcia amb decoració floral. Ceràmica vidriada. Manises. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0197. Gerra de boca redona i ansa. Fang cuit i tornejat. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0198. Gerra cilíndrica amb boca redona i bec. Fang cuit, tornejat, policromat i vidriat. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0199. Gerra amb ansa. Pisa decorada a l'estil anglés. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0200. Gerra popular. Pisa pintada. S. XIX. 1884. Manises. Amb inscripció. I representació de la Santíssima Trinitat.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0201. Representant pardal, decoració vegetal i floral. Vaixella: plat pla. Pisa pintada. S. XIX. Manises.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0202. Gerra ampla decorada amb arquitectures i motius geomètrics. Pisa pintada. Cap a 1900. Autor: A.G. Manises.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0203. Cànter. Fang cuit i pintat. Decoració en manganés. S. XVIII. Autor desconegut.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0206. Parella de salseres de taula, pisa popular pintada i vidriada. Manises. València. Cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0207. Morter i maça. Bronze daurat, batut i tornejat. S. XVIII.  
NÚM. ident.46.15.250-001-0208. Morter i maça. Pisa blanca i fusta. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0209. Salsera de taula. Pisa blanca vidriada. s. XIX.  
NÚM. ident.46.15.250-001-0210. Representant decoració floral i vegetal en color sépia sobre fons blanc. Vaixella. Plat pla. S. XIX. Hi ha sis plats.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0211. Representant Buckingham Palace. Plat pla decoratiu. Pisa pintada i vidriada. Cap a 1900. Amb inscripció anvers i revers.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0212. Representant motius florals. Font/plat decoratiu, cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0213. Representant motius vegetals i florals en blau i marró, plat pla pertanyent a vaixella. Pisa pintada i vidriada. Cap a 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0214. Àmfora. Fang cuit i tornejat. S. XV. Hi ha 16 àmfores trobades en la restauració de 1982 en les voltes de les tribunes. Porten impresos distints segells.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0224. Sor Isabel de Villena. Taulellet. Panell ceràmic emmarcat. Pigments i pols de vidre sobre argila. Taller valencià. S. XIX. Inscripció: «La M.SR. Ysabel de Villena la Bada».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0399. Santíssima Trinitat. Panell figuratiu emmarcat amb cinta llisa en groc i taronja. Amb marc posterior. Esmalt i pigments sobre argila. València. S. XIX.  
  
  
3.3. Béns de naturalesa documental que s'inscriuen en la secció quarta de l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià  
Fons documentals dels segles XIV al XX compost de pergamins, llibres i lligalls, segons relació detallada que consta en el Cens d'Arxius de la Comunitat Valenciana.  
Els fons bibliogràfics dels segles XVI al XVIII, segons relació detallada que hi ha en el Catàleg de la Biblioteca Valenciana.  
  
  
ANNEX III  
Delimitació literal del seu entorn de protecció  
  
Descripció literal de la delimitació  
Origen: punt intersecció entre la prolongació virtual de la façana est de l'illa cadastral núm. 60369 i l'ampit de l'antic llit del riu Túria.  
  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen la línia continua per la façana est de l'illa núm. 60369 fins a la seua intersecció amb la façana sud-oest de l'illa núm. 61379, continua cap a l'est per aquesta façana fins a continuar per la façana sud-oest de la núm. 61374, girant a nord i a sud-est per aquesta. Travessa el carrer Alboraia i segueix cap al sud per les façanes de les illes que donen a aquest carrer. Travessa el carrer per la prolongació virtual de la façana oest de l'illa núm. 62352 fins a l'ampit del riu. Des d'allí continua per l'ampit del riu fins a l'origen.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7936, del 14-12-2016 (2016/9906)

DECRETO 181/2016, de 2 de diciembre, del Consell, por el que se complementa la declaración de bien de interés cultural del Real Monasterio de la Trinidad de la ciudad de Valencia para adaptarla a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/d/2016/12/02/181/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   7936

Fecha DOGV
:   14-12-2016

Sección del DOGV
:   I. DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   2016/9906

CVE


Fecha del documento
:   02-12-2016

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))

DECRETO 181/2016, de 2 de diciembre, del Consell, por el que se complementa la declaración de bien de interés cultural del Real Monasterio de la Trinidad de la ciudad de Valencia para adaptarla a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano. [2016/9906]  
El artículo 49.1.5.º del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana, establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arquitectónico arqueológico y científico, sin perjuicio de lo que dispone el número 28 del apartado 1 del artículo 149 de la Constitución Española. El artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, dispone que la declaración de un bien de interés cultural se hará mediante decreto del Consell, a propuesta de la conselleria competente en materia de cultura. Todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del patrimonio histórico español, reserva a la Administración General del Estado.  
Mediante resolución de fecha 12 de mayo de 2015 (DOCV 02.07.15), de la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, se acordó incoar el expediente para complementar la declaración de bien de interés cultural del Real Monasterio de la Trinidad de la ciudad de Valencia, a fin de adaptarla a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
Se han cumplido todos los tramites legalmente preceptivos de acuerdo con las disposiciones vigentes.  
Consta en el expediente el informe favorable a la complementación de la declaración de bien de interés cultural del Consell Valencià de Cultura, de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos y de la Universitat de València, que han prestado su conformidad, la última con ciertas objeciones en relación a los bienes muebles, a la propuesta complementadora que se les ha elevado, de conformidad con lo que establece el artículo 27.5 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
Asimismo, se han recabado de las consellerias afectadas los informes exigidos por el artículo 43 de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, del Consell, no habíéndose formulado por las mismas alegación alguna.  
En virtud de lo expuesto y de acuerdo con lo establecido en la normativa referenciada, a propuesta de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, y previa deliberación del Consell en su reunión del día 2 de diciembre de 2016,  
  
  
DECRETO  
  
Artículo 1. Objeto  
El presente decreto tiene por objeto complementar la declaración de bien de interés cultural del Real Monasterio de la Trinidad de la Ciudad de Valencia, a fin de adaptarla a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
  
Artículo 2. Régimen del monumento  
El Real Monasterio de la Trinidad es un bien de interés cultural con la categoría de monumento y se regirá por lo dispuesto en el capítulo III del título II de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
  
Artículo 3. Usos permitidos del monumento  
Los usos permitidos serán el religioso, conventual, museístico y todos aquellos que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del bien y contribuyan a la consecución de dichos fines. La autorización particularizada de uso se regirá por lo dispuesto en el artículo 18 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
  
Artículo 4. Bienes muebles incorporados al monumento  
Los bienes muebles actualmente existentes en el monasterio se regirán por lo dispuesto para los mismos en el presente decreto y en la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, de conformidad con su naturaleza y valor cultural específico.  
  
Artículo 5. Régimen general de intervenciones en el entorno  
Las intervenciones en el entorno de protección se ajustarán, en el marco de lo establecido en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, a lo dispuesto en el Plan de reforma interior del área del convento de la Trinidad, aprobado definitivamente por acuerdo plenario del Ayuntamiento de Valencia en fecha 31 de octubre de 1997.  
  
Artículo 6. Patrimonio arqueológico  
En cualquier intervención que afecte al subsuelo del inmueble o su entorno de protección, resultará de aplicación el régimen tutelar establecido en el artículo 62 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, para la salvaguarda del patrimonio arqueológico.  
  
Artículo 7. Actuaciones ilegales  
La contravención de lo previsto en la presente normativa, determinará la ilegalidad de la actuación con la consiguiente restitución de los valores afectados en su caso y la responsabilidad de sus causantes en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.  
  
Artículo 8. Delimitación del bien  
El bien de interés cultural y su entorno queda definido tanto literal como gráficamente en los anexos del presente decreto. La documentación complementaria obra en el expediente de su razón.  
  
  
DISPOSICIONES ADICIONALES  
  
Primera. Inscripción en el Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano  
La presente complementación de la declaración de bien de interés cultural del Real Monasterio de la Trinidad de la ciudad de Valencia para adaptarla a las determinaciones exigidas por la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, se inscribirá en la sección primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano y en el Registro General de Bienes de Interés Cultural, dependiente de la Administración General del Estado.  
  
Segunda. Ausencia de incidencia en el gasto público de la presente disposición  
La implementación y posterior desarrollo del presente decreto no podrá tener incidencia alguna en la dotación de todos y cada uno de los capítulos de gasto asignada a la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, y en todo caso deberá ser atendido con los medios personales y materiales de la conselleria competente por razón de la materia.  
  
  
DISPOSICIÓN FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El presente decreto se publicará en el Boletín Oficial del Estado y entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.  
  
Valencia, 2 de diciembre de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
  
  
ANEXO I  
Descripción del Real Monasterio de la Trinidad y datos histórico artísticos  
  
1. Denominación:  
Real Monasterio de la Trinidad  
  
2. Localización:  
a) Comunidad Autónoma. Comunitat Valenciana  
b) Provincia. Valencia  
c) Municipio. Valencia  
  
3. Reseña histórica y descripción arquitectónica del Monasterio de la Santísima Trinidad.  
El Real Monasterio de Clarisas de la Santísima Trinidad de Valencia es un edificio de notable importancia histórica. Fue fundado por la reina María de Castilla, consorte de Alfonso V el Magnánimo y regente del reino. La reina hizo construir en el claustro su sepultura y está enterrada en él. Durante la segunda mitad del siglo XV y comienzos de la siguiente centuria el monasterio vivió una etapa de especial brillantez y fue un auténtico foco cultural y religioso de la ciudad de Valencia. Muestra significativa de ello es que durante esta época fue abadesa del monasterio la célebre escritora sor Isabel de Villena y médico de la comunidad el famoso poeta Jaime Roig, o que en ella profesara y fuera sepultada María de Aragón, hija natural del rey Fernando el Católico. El viajero y reputado humanista alemán Jerónimo Münzer, tras visitar Valencia en 1494, refiriéndose a este monasterio, señaló que «nunc vi iglesia tal, según la cantidad de ricos y magníficos retablos y ornamentos con que está decorada. Causa este espectáculo la mayor admiración».  
Pero la importancia de este monasterio no radica únicamente en sus recuerdos históricos, en la secular continuidad de la fundación o en los valiosos restos de arte mueble que, a pesar de las pérdidas, todavía custodia. Su arquitectura tiene un valor equiparable al que alcanzó la reconocida producción literaria de los escritores citados que con este monasterio se relacionaron. La construcción del edificio conllevó ·una amplia serie de novedosas experiencias arquitectónicas que lo convierten en una pieza clave para la adecuada comprensión de la arquitectura valenciana del cuatrocientos, de la renovación de las técnicas constructivas que se produjo en este período y del inicio de la estereotomía moderna. La tímida presencia de esta importante arquitectura en la historia del arte valenciano puede explicarse, acaso, por la rigurosa y ejemplar clausura del monasterio.  
Se tienen noticias documentales de la existencia, en el mismo solar del monasterio, de un convento trinitario establecido en 1256 para el cuidado de un hospital dispuesto bajo la advocación de San Guillermo. Las huellas de esta primera fundación son escasas. Como puede verse en el plano de Valencia de Tosca, de 1704, todavía en esta fecha se denominaba a la zona donde se situaba el monasterio como arrabal de S. Guillem.  
María de Castilla, queriendo fundar un monasterio de religiosas de Santa Clara a las que era muy afecta, en el privilegiado emplazamiento del convento Trinitario (ya que estaba situado junto a los jardines del palacio real, donde ella habitaba) consiguió la supresión de la comunidad trinitaria por bulas pontificias fechadas en 1443 y 1445. Durante este último año la reina trajo a Valencia a la comunidad del convento de Santa Clara de Gandia, alojada provisionalmente en las antiguas dependencias del convento, mientras se proyectaba y construía un nuevo edificio. Un plano del siglo dieciocho que se conserva en el archivo del monasterio, y que debe copiar a otro anterior, muestra la disposición de la planta del convento trecentista. Este era mucho menor y tenía una distribución que no se aprovechó para el que luego se construyó. El solar del monasterio se amplió considerablemente con la compra de huertos vecinos. Se comenzaron las obras, con una solemne ceremonia, el 9 de julio de 1445. Puso la primera piedra la propia reina, dejando debajo de ella su anillo. Bendijo la obra el Obispo de Valencia, cuyo titular, ya en Roma, era el cardenal Alonso de Borja, quien más tarde sería Papa con el nombre de Calixto III.  
La obra debió comenzarse con ímpetu. La reina ayudó personalmente con largueza y consiguió del Papa Eugenio IV ciertas indulgencias para quienes dieran donativos para la obra. En el extensísimo libro de bienhechores del monasterio está retratada toda la sociedad valenciana de mediados del siglo XV, señalados sus oficios, dando donativos para la construcción. Las crónicas del monasterio hacen suponer que debió construirse primero la iglesia y el sepulcro de la reina (lo que, seguramente, considerando la permanencia del rey en Nápoles, fue una de las principales motivaciones de la fundación).  
Muerta la reina en 1458 y enterrada en el monasterio, indica el cronista Agustín Sales que «quedó imperfecta la grande obra de la claustra». La obra debió recibir un nuevo impulso durante el abadiazgo de Sor Isabel de Villena (1463-1490) en el cual -según el Llibre de títols del monasterio- se pavimentó la iglesia y se construyeron los claustros y dormitorios, la cocina, la lavandería y el pórtico anterior a la iglesia.  
A principios del siglo XVII, María de Corella, condesa de la Puebla, enriqueció con valiosas obras de arte el monasterio y entre 1695 y 1700 la iglesia fue revestida interiormente con una suntuosa envoltura barroca.  
La francesada fue el inicio de un período de decadencia del monasterio que llega hasta nuestros días. La ubicación del conjunto monástico, extramuros de la ciudad y junto al cauce del río Turia, sin duda, no ha sido ajeno a los numerosos daños que ha sufrido: desde bombardeos y saqueos en coyunturas bélicas hasta riadas ?se contabilizan al menos siete importantes?, y todo lo cual afectado gravemente a sus bienes muebles y a su fábrica. En el siglo XIX la política desamortizadora privó al monasterio de sus rentas. Durante el siglo XX se produjeron nuevamente grandes daños en la última guerra civil de 1936 y la riada de 1957. A pesar de las restauraciones llevadas a cabo por el Ministerio de Obras Públicas hace unos años, dirigidas por el arquitecto José Luís Lena, son muchas las partes del monasterio que exigen una urgente restauración y puesta en valor. Entre las partes perdidas o dañadas, cabe señalar una de las cubiertas medievales del dormitorio (rehecha con mayor sencillez en el siglo XIX), muchos de los artesonados de distintas dependencias, y el claustro de entrada.  
El monasterio se ordena alrededor de un claustro de planta rectangular y de dos pisos. El claustro bajo está compuesto por una nave de ocho arcos ojivales en su lado mayor y siete en el menor. La galería inferior, construida con cantería de excelente labra, se cubre con bóvedas de crucería simple con nervios de piedra que arrancan limpiamente del muro, sin impostas. La plementería, encalada, indica que esta debe ser de ladrillo. La desornamentada expresión de esta arquitectura, y la discreta y elegante molduración, señalan que la reconocida armonía de este claustro se debe a su pulcra factura y a su cuidada proporción.  
La iglesia se sitúa en paralelo a la galería sur. Es de nave única, con cinco tramos, capillas dispuestas entre los contrafuertes y cabecera ochavada. Se cubre con bóvedas de crucería con plementería de piedra labrada. Las claves, los arranques y los encuentros de los nervios mantienen en perfecto estado de conservación la policromía original. La clave del ábside representa a la Trinidad, a partir de las claves, en los nervios, hay pintados dragones con las fauces abiertas.  
La iglesia gótica queda oculta al interior por un revestimiento barroco cubierto por bóvedas tabicadas de cañón con lunetas. Las bóvedas medievales únicamente pueden registrarse desde el trasdós de las bóvedas barrocas de la nave. Las nuevas bóvedas de las capillas laterales fueron situadas mucho más bajas para permitir la cabida de una tribuna a la que se accede desde el coro alto. El profesor Bérchez ha estimado este revestimiento como el postrero eslabón del decorativismo barroco de finales del siglo XVII, considerando que hay en él un contenido uso de la hojarasca, dando cabida a silencios del muro, de estucada superficie blanquecina. Cabe destacar la ventana del coro, con gran carga ornamental, que se flanquea por estilizadas estípites que evocan los de Francisco Padilla en Santo Domingo. El retablo, neoclásico, debe sustituir al perdido durante la guerra de Independencia. En los dos tramos de los pies se sitúan los dos coros, alto y bajo, descansando el superior sobre una bóveda de crucería que apea en ménsulas elegantemente molduradas. Al estar los coros a los pies de la iglesia la entrada del pueblo.al templo es lateral, por medio de una portada, orientada al sur, de la que luego se hablará.  
Piezas de especial interés en lo constructivo son las dependencias utilizadas como sacristías. La sobresacristía del lado de la epístola (primitivamente, según la tradición, tribuna de la reina) se cubre con una bóveda aristada, que parece de ladrillo, de cinco paños y lados desiguales, agramiladas y con forma de uve, al modo de la más rigurosa estereotomía en piedra, solución que se repite en las aristas de la plementería de la bóveda de la sacristía del lado del evangelio.  
El sepulcro de la reina María, bajo un arcosolio formado por un arco conopial decorado con cardinas y flanqueado por pináculos, se sitúa en la galería sur del claustro, en la parte correspondiente al lado del evangelio de la iglesia. La finísima labra del sepulcro exhibe, encerrados en círculos, bajorrelieves que representan escudos con las armas reales de Aragón y Sicilia en el centro, y de Castilla en los laterales, i dos más pequeños en los extremos que representan un lirio de tres tallos y una olla humeante sobre unos trébedes, símbolos acaso de la Santísima Trinidad.  
La sala capitular tiene un acceso desde la galería este. Es un espacio único, de planta cuadrada, cubierto con bóveda de crucería simple, muy rebajada, cerrada con una clave que lleva labrado el rostro de Cristo. La plementería está formada por bóvedas tabicadas,.dejadas vistas, de trazado igualmente muy rebajado.  
La galería oeste da acceso a la lavandería, al refectorio, a la cocina y al pasillo por el que se accede a los locutorios. Estas dependencias son, todas ellas, del mayor interés arquitectónico que el que su uso, o dimensiones, harían suponer. El acceso a la lavandería se produce mediante un arco de medio punto, de cantería, dispuesto en un forzadísimo esviaje de cerca de sesenta grados. Una de las bóvedas de esta dependencia es una bóveda aristada de ocho lados que, por encalada, se supone de ladrillo. El refectorio es una espléndida sala de planta rectangular y cinco crujías cubierta con rebajadas, pero convencionales, bóvedas de crucería simple, con nervios de piedra que arrancan de ménsulas molduradas y plementería de ladrillo dispuesto a rosca. El pasillo comunica con los locutorios presenta una bóveda de ladrillo que al girar en planta provoca un arco en rincón de claustro correctamente aparejado con cantería. Uno de los locutorios se resuelve en la sala interior con una bóveda de arista de cantería de planta rectangular. El vano del locutorio persiste en la misma intención por los alardes de cantería al disponer un arco adintelado en forzado (y seguramente innecesario) esviaje. En este sentido, la escalera de acceso al claustro alto, en la galería sur, se erige en pieza excepcional y auténtica obra maestra en lo que concierne al arte del corte de piedras. Con bóveda de arista aparejada a la moderna ya en el descanso inicial, emerge con un inusitado empuje ascendente el abovedamiento tubular, en realidad una atrevida decenda de cava en la terminología de los tratadistas de la estereotomía renacentista, la cual conecta con el piso superior ?en buena lógica canteril- a través de un poderoso capialzado. Los dormitorios se sitúan en las crujías norte y oeste, conservando una de ellas la cubierta medieval original de par y nudillo. En el encuentro de las dos naves se sitúa la capilla de la Virgen de la Vela con bóveda vaída de ladrillo.  
Las entradas al monasterio se sitúan en el frente correspondiente al río, por el antaño claustro. Se accede desde este a la iglesia por una magnífica portada configurada por atirantados pináculos que flanquean nueve arquivoltas recogidas por un arco conopial con cárdinas y macolla en el ápice, similar a la de las portadas de la Lonja de la ciudad. En el tímpano hay una reproducción de un tondo de cerámica (cuyo original se conserva). A la derecha del patio se situaban las habitaciones de la reina y por la izquierda se llega a un patio con amplios arcos, al modo de los característicos medievales valencianos. En este patio se sitúa la entrada al convento (que ha debido ser muy reformada). La puerta reglar debió localizarse inicialmente en la planta piso y se accedería a través de una escalera en esquina hoy transformada en otra cerrada en caja. La puerta de carros se produciría por este patio.  
El interés arquitectónico del monasterio de la Trinidad radica especialmente, en la vanguardista experimentación técnica y formal de sus fábricas, las cuales suponen el paso de una estereotomía gótica a otra plenamente renacentista. Las distintas piezas del conjunto monástico muestran al discurrir, sin graves cesuras, de un gótico técnicamente clásico, o de un tardo gótico representado por arcos en esviaje y bóvedas aristadas formadas por la intersección de complejas superficies de revolución, a los arcos en rincón de claustro, a las decendas de cava y a las bóvedas de arista y esquifadas. Estas últimas piezas corresponden a la estereotomía de la esfera y son plenamente renacentistas. Prueba de ello es que solo se divulgaron, a la vez que los tratados del arte de corte de piedras, a mediados del siglo XVI.  
La primera noticia recogida que conocemos sobre un maestro de obras en el monasterio es del ya citado libro de bienhechores, que se custodia en el propio archivo del monasterio, y en el que figuran las personas que contribuyeron entre 1446 y 1449 para la fábrica. Figura en primer lugar la reina, seguida de otras muchas personas conocidas del momento, como Mossén Ausias March, Cavaller, o como el médico de la comunidad Jacqme Roig. En esta relación aparecen Nanthoni Dalmau, Pedrapiquer, Mestre de la obra, y Juanet Dalmau, fill del Mestre de la obra.  
Antoni Dalmau fue un prestigioso escultor y maestro de ·obras. Fue maestro de obras de la Seo y dio forma, hacia 1442, a la antigua fachada-retablo de alabastro del trascoro de la catedral. Proyectó la difícil y nunca realizada espiga del remate del Miguelete.  
Parece que por su pronta muerte Dalmau únicamente pudo realizar las trazas generales del conjunto monástico y, acaso, de confirmarse el proceso de obras que sugieren las crónicas, iniciar la iglesia y el refectorio. Estas obras son de pulcra factura y exquisita sensibilidad. No obstante al seguir las técnicas constructivas del gótico clásico ?bóvedas nervadas y arranques de crucerías impostados- deben ser las más antiguas del conjunto. Obra de finísima labra, acaso de las propias manos de Dalmau, sería la tumba de la reina María. El hecho de ser de fina arenisca y no de alabastro puede atribuirse a la voluntad de la reina que quiso ser enterrada descalza y vestida de burda estameña, con el hábito de la orden de San Francisco.  
La segunda noticia sobre un maestro de obras relacionado con el monasterio la proporciona el Dietari del Capellá de Alfonso el Magnanim. Melchor Miralles, a quien se ha atribuido la autoría, titula el capítulo LXIII «De la bregua de mestre Biulaygua». Narra el autor que este maestro de obras había matado un hombre en Valencia, por lo que huyó a Castilla. A su vuelta su mujer crió gratuitamente a la hija del Mestre Racional Guillem Çaera. Este hecho le permitió gozar del favor de dicha autoridad y le dio ocasión de volver a trabajar en la ciudad.  
Gracias a la curiosa historia de Francesc Martí Biulaygua, Melchor Miralles nos informa de los trabajos de Biulaygua en la sala capitular del monasterio de la Trinidad y, por tanto, en la inseparable obra del claustro. El dietarista da una relación de las más importantes obras del maestro y lo califica como «molt sabut e sobtil mestre de vila». Este elogio lo repite, únicamente, y en menor grado, refiriéndose al famoso maestro Pere Compte. Al relacionar sus obras y cargos indica que feu hobrer de la ciutat, de la Seu, de la Trinitat de Santa Clara, de Valdexpti, de Portacéli, de San Jeronim, de la Verge María de Murta e casi de totes les hobres de Valencia.  
A Francesc Martí, maestro albañil, pueden atribuírsele los curiosos abovedamientos formados por bóvedas aristadas de ladrillo existentes en el monasterio. Este tipo de bóvedas, de gran fortuna en la arquitectura valenciana de comienzos del siglo XVI, parecen la traducción al ladrillo de las experiencias formales llevadas a cabo en piedra por el mestre piquer Francesc Baldomar desde 1440.  
  
  
ANEXO II  
  
Determinación de las partes integrantes que conforman el monumento y relación de los bienes muebles que se hallan incorporados al mismo con la adscripción de los mismos a la sección del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano que mejor se acomoda a su naturaleza y valor cultural especifico  
  
Primero. Partes integrantes  
Ala sur. Iglesia monacal  
Estructura gótica. Bóvedas de crucería y arcos góticos.  
Estructura y revestimiento decorativo barroco. Bóvedas de cañón.  
  
Planta baja  
Portadas exteriores  
Nave principal, capillas laterales y altares  
Trasagrario  
Portadas barrocas del presbiterio  
Escaleras (de caracol, con cúpula y aspilleras desde la sacristía, longitudinal con bóveda de cañón con acceso desde el claustro)  
Sacristía nueva  
Retablo neoclásico  
Lápidas de enterramientos  
Bajo coro en clausura con armarios reliquias  
Pinturas murales y clave del bajo coro de clausura  
Bajo coro en la nave principal  
Cuartos para confesión y trasteros  
Sepulcro de la reina María recayente al claustro  
Portadas recayentes al claustro  
  
Planta primera  
Coro alto  
Escalera de cuatro tramos de acceso a la cubierta  
Oratorios tribunas con acceso desde el claustro.  
Corredores superiores con bóvedas de arista y crucería, Órgano  
Cuartos con acceso desde el claustro-  
Portada barroca recayente al claustro  
Vanos y rosetones  
  
Cubierta  
Escalera de caracol de acceso al campanario  
Campanario gótico  
Desvanes  
  
Ala norte y esquina con el ala este  
Planta baja  
Sala inferior  
Altar cerámico recayente al claustro  
  
Planta primera  
Dormitorio de las monjas  
Vanos (excepto los de la segunda mitad del siglo XX). Festejador.  
  
Patio con edificios auxiliares con acceso desde calle Alboraya  
Cubierta a dos aguas de madera de par y nudillo s. XV  
  
  
Ala este  
Planta baja  
Salas planta baja  
Sala Capitular antigua, con bóveda con clave con decoración en relieve Cristo Glorificado.  
Sacristía Vieja. Tornos  
Vanos  
  
Planta primera  
Antiguo noviciado  
Salitas  
Escaleras de acceso a desvanes  
  
Planta desvanes  
Desvanes, escaleras  
  
Ala oeste y esquina con ala norte  
Planta baja  
Cocina con gran chimenea (hoy tabicada) con grandes pilas de mármol  
Pasaje de entrada desde el claustro a la cocina, portada en esviaje  
Refectorio (Soportes pétreos de las mesas, puerta, escalera y púlpito de lectura, vanos)  
Pasaje de entrada al refectorio desde el pasillo junto al trascoro  
Vanos  
  
Planta primera  
Dormitorio de las monjas  
Oratorio y altar de la Virgen de la Vela  
Cubierta de madera a dos aguas principios s. XIX  
Vanos (excepto los de la segunda mitad del siglo XX)  
Salitas  
  
Planta segunda  
Buhardillas (sobre el oratorio de la Virgen de la Vela y salitas)  
Cubierta de madera inclinada a un agua  
  
  
Claustro:  
Planta baja  
Bóvedas de crucería gótica  
Arcadas de arcos apuntados  
Muretes  
Pavimento  
Pozo, parterres ajardinados  
  
Planta primera  
Pilares octogonales planta superior  
Murete barandilla  
Cubierta de madera y teja árabe inclinada  
  
Esquina entre el ala sur y el ala oeste, y ampliación s. XIX  
  
Planta baja  
Cocina de servicio o despensa, con bóveda y clave  
Pasillo del torno  
Locutorios, portería y torno, escalera cegada.  
Vestíbulo acceso  
Patio, hoy cubierto, con escalera y pozo  
Escalera  
Almacenes y carbonera  
  
Planta primera  
Sala capitular nueva  
Sala archivo  
Pasillos  
Salitas  
Vanos  
  
Ampliación edificio cuatro plantas recayente al huerto  
  
Planta baja  
Almacenes  
Lavaderos  
Porches del huerto y gallinero  
  
Entresuelo  
Salas de labor y de costura  
  
Planta primera  
Abadiado  
Oratorio de la Asunta  
Enfermería  
  
Planta segunda  
Dormitorio de las monjas  
  
Patio posterior  
  
Panteón neogótico  
Jardín y huerta (hoy cementada impropiamente)  
Patio colegio  
Almacenes abovedados junto al panteón  
Refugio antiaéreo  
  
Patio de acceso desde la calle  
Patio  
Porches  
Viviendas recayentes a la calle Trinidad  
Escalera de cuatro tramos de acceso a viviendas y apartamento del sacerdote  
  
En todo el monumento:  
Muro perimetral de protección del conjunto monacal  
Pavimentos desde siglos XV a principios del XX  
Zócalos y repisas de azulejos desde siglos XV a principios del XX  
Carpinterías de madera y rejerías  
  
  
  
Segundo. Elementos integrantes de carácter ornamental.  
Los números de identificación de los elementos que se relacionan corresponden a las fichas del Servicio Valenciano de Inventarios.  
  
  
Fachada principal  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0296.00. Portada gótica. Portada de acceso principal a la iglesia desde la calle Trinidad. Labrada en piedra y policromada, primera mitad de s. XV. Atribuida al maestro de obras Pere Compte. Valencia. Núm. ident. 46.15.250-001-0296.01. Portada Y tondo cerámico. Reproducción del s. XX. 1984. Manises. Núm. ident. 46.15.250-001-0296.02.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0297. Puerta de acceso principal a la iglesia. Madera y hierro forjado. Parte de los herrajes originales. Anónimo valenciano. S. XVI.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0298. Portada con arco en ojiva. Piedra labrada. Cantería. Primera mitad de s. XV. Entre portada principal de acceso a la iglesia, y portada de acceso a la tribuna de la Reina María.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0299. Puerta de acceso lateral a la iglesia, del anterior arco en ojiva, desde el exterior lado de la Epístola de la iglesia. Madera y hierro forjado. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0300. Portada de acceso exterior a la tribuna de la reina María de Aragón, con forma de arco conopial. Piedra. Labrada. Cantería. Primera mitad de s. XV  
Núm. ident. 46.15.250-001-0302. Óculos con tracería gótica. Arquitectura. Piedra labrada. Yeso cristalizado. Mediados de s. XV. Hay dos, uno sobre la puerta lateral y otro entre las dos portadas de la fachada.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0303. Ventana con tracería gótica. Arquitectura. Escultura. Piedra labrada. Yeso cristalizado cortado. Primera mitad de s. XV.  
En el campanario, tres campanas: «Santa Bárbara», núm. ident. 46.15.250-001-0304, y San Miquel Núm. ident. 46.15.250-001-0305, ambas fundidas en 1816, pesando respectivamente 96 y 207 Kg., como partes integrantes del edificio, y una tercera, fundida en 1975 llamada, «Amparito», con cigüeñal y cuerda de acero.  
  
  
Iglesia  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0306.00. Conjunto de seis claves góticas. Escultura. Piedra labrada, policromada y dorada. Mediados de s. XV. El núm. ident. 46.15.250-001-0306.01 representa la Santísima Trinidad en Trono de Gracia. Clave central del presbiterio (alto relieve y de mayor tamaño). Los núm. de ident. 46.15.250-001-0306.02 a 46.15.250-001-0306.06 representan el rostro de Cristo glorificado. Situadas en cada uno de los cinco tramos de la bóveda de la nave gótica.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0307. Pintura mural. Representando serpientes o dragones con escamas erizadas y fauces abiertas. Mediados de s. XV. En todas las crucerías de la nave mayor gótica.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0308. Fragmentos de decoración gótica en los arcos. Arquitectura. Escultura en relieve. Piedra labrada. A ambos lados del arco en la parte superior. Tribuna de la Reina María. Segunda mitad s. XV. Hay dos.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0309. Cuatro ménsulas góticas de las nervaduras de la tribuna de la reina María de Aragón, lado de la Epístola de la iglesia. Arquitectura. Escultura en relieve. Piedra labrada. Segunda mitad de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0310. Fragmento de pintura mural en la nervadura del arco gótico izquierdo posterior al órgano de la iglesia. En la tribuna del lado de la Epístola. Segunda mitad s. XV.  
Dos portadas barrocas en el presbiterio: lado del Evangelio, núm. ident. 46.15.250-001-0311 Portada barroca con escudo coronado y armas de la Reina María de Aragón y de Castilla, con columnas salomónicas y sobre ellas flameros. Y lado de la Epístola, núm. ident. 46.15.250-001-0312, portada barroca coronada por el Espíritu Santo, con columnas salomónicas y sobre ellas flameros. Ambas, piedra de Godella cortada y labrada en las basas de las columnas. Yeso tallado, inciso, dorado y policromado. Autor, Felipe Serrano maestro de obras valenciano. 1695-1700.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0313. Presbiterio, Altar Mayor. Retablo neoclásico de albañilería, tallado, estucado, pulido, dorado al agua, plateado y policromado. Segunda mitad de s. XIX. Hacia 1862.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0314. Presbiterio. Retablo del Altar Mayor. Tabernáculo para la exposición Eucarística. Carpintería y escultura en relieve. Madera estucada, policromada, dorada y plateada. Hacia 1862.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0315.00. Decoración escultórica barroca de la iglesia. Desde las bóvedas de presbiterio, nave y coros hasta el zócalo de piedra de la iglesia. Revoco moldurado, tallado, dorado, plateado y policromado. Entre 1695-1700. Autor, Felipe Serrano, maestro de obras valenciano. núm. ident. 46.15.250-001-0315.01 a 46.15.250-001-0315.14.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0316. Azulejo pavimento con motivos decorativos, vegetales y geométricos del trasagrario de la iglesia. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Diferentes series de azulejos combinadas: de cuarto ornato en azul cobalto, azulejo cuadrado en azul cobalto con fondo blanco, combinados con azulejo monocromo en blanco; probablemente son los de origen, y podríamos considerarlos propios. Valencia y Onda. S. XIX. Entre 1860-1870. En los laterales del trasagrario, combinación del pavimento núm. ident. 46.15.250-001-0364 del pasillo entre el coro y la sala capitular y otros motivos geométricos a trepa en azul (con motivos hexagonales), unos, y otros, en verde y marrón con fondo blanco (núm. ident. 46.15.250-001-0365).  
Núm. ident. 46.15.250-001-0317. Zócalo corrido de piedra de Godella en la iglesia. Piedra cortada y labrada. Diseño de Felipe Serrano, maestro de obras valenciano. S. XVII-XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0318. Lauda sepulcral de Luisa Cernecio, condesa de Sellent a los pies del Altar Mayor de la iglesia. Mármol negro cortado, pulido y cincelado con inscripción y escudo de armas. Anónimo valenciano. 1743.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0319. Lauda sepulcral del coronel Miguel Ruiz de Sabeli en el suelo de la nave central de la iglesia. Mármol negro cortado, cincelado, pulido con inscripción y escudo de armas inciso entre rocallas y una calavera. Anónimo valenciano. 1732.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0320. Lauda sepulcral de Alonso Castrioto, nieto de Jorge Kastriota, rey de Albania, en la capilla del Cristo, lado Evangelio. Mármol negro cortado, cincelado, labrado y pulido. 1503. Con inscripción.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0177. Pintura mural al fresco representando Gloria Eucarística. Pigmentos sobre revoque. Anónimo valenciano. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0321. Clave barroca, situada en el tribuna del lado de la Epístola, segunda estancia desde el órgano. Escultura en relieve. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0322. Caja de órgano neoclásica. Caja de madera dorada y policromada. Metal. De la parte instrumental conserva solo teclado. Anónimo valenciano. 1827.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0323. Azulejo pavimento, representando roseta cuarteada de pétalos nervados. Azulejo cuadrado de cuarto ornato en amarillo, azul naranja, morado, verdes y manganeso. Esta tipología ubicada en el suelo de la tribuna del Epístola en la estancia detrás del órgano y también el zócalo bajo celosía tercera capilla. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Hacia 1817.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0324. Azulejo pavimento. Combinación de azulejo bizcochado cuadrado colocado a cartabón, con azulejo a modo de cenefa decorativa: de mitadad blanco y verde, flor de la «pometa», de «molinell» y otras tipologías florales y geométricas, dispuestas a modo de cenefa en el pavimento. Azulejo Pavimento. Barro cocido. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Cronología: s. XVI-XVII, finales s. XVII, segunda mitad s. XVIII. Colocación s. XVIII. En la iglesia, tribuna del Evangelio, desde la cabecera de la iglesia, la estancia contigua a la Tribuna de la Reina María.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0422. Azulejo pavimento representando estrella renacentista. Azulejos que decoran la repisa que recae al óculo desde la tribuna del Evangelio. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. S. XVI-XVII. Colocación posterior a la cronología.  
  
  
Coro bajo de clausura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0325. Reja de hierro forjado del coro bajo. Anónimo valenciano. S. XV-XVI y s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0326. Clave representando decoración geométrica, ovas, escudo con las armas de la condesa de La Puebla y crestería. Escultura en relieve y pintura. Madera tallada, cincelada, calada, dorada y policromada. Situada en la bóveda central del bajo coro de clausura. Primer tercio s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0327. Pintura mural, representando grupos de ángeles músicos entre nubes sobre celajes de azul ultramar. Pigmentos sobre revoco. Realizadas en los seis tramos entre las nervaduras de la bóveda de crucería central del coro bajo. Autor Jerónimo Jacinto Espinosa. Escuela valenciana. Cocentaina. Hacia 1619.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0328. Arquitectura y pintura mural. Representando nervaduras decoradas con hojarascas y motivos vegetales, y ménsulas molduradas de perfil triangular. Pintura al fresco, dorado y estofado sobre piedra. Autor Jerónimo Jacinto Espinosa. Escuela valenciana. Cocentaina. Hacia 1619. Decoración de todas las nervaduras de las tres bóvedas de crucería.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0329. Pintura mural sobre piedra. Representando decoración vegetal y floral. Autor Jerónimo Jacinto Espinosa. Escuela valenciana. Cocentaina. Hacia 1619. Situado en las dos bóvedas de crucería laterales del coro bajo de clausura. La recayente al claustro está muy deteriorada.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0330. Lápida del conde de la Puebla, Don Alonso Gaspar de Cárdenas fallecido con doce años. Piedra cortada, pulida e incisa. Con inscripción. Situada en el suelo junto al muro testero del bajo coro de clausura. s. XVII. 1603.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0331. Losa de piedra. Probablemente es la losa de entrada a la cripta. Piedra y hierro. Piedra cortada y pulida, y hierro forjado. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0332. Lápida recordatoria de las sepulturas de las religiosas en el coro bajo de clausura. Mármol blanco cortado, pulido e inciso. Inscripción. Primer tercio s. XX.  
  
  
Claustro mayor  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0333. Sepulcro de la Reina María de Aragón e infanta de Castilla. Arquitectura. Escultura en relieve. Piedra de arenisca cortada y labrada. Hacia 1458. Atribuida al maestro de obras Antonio Dalmau.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0334. Azulejo pavimento. Pavimento de barro cocido de gran formato. Suelo del claustro mayor inferior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0335. Puerta de acceso desde el claustro mayor al pasillo del torno. Madera y hierro forjado. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0070. Panel cerámico figurativo. Representando la Santísima Trinidad con la Virgen María y San Francisco. Azulejo cuadrado. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. S. XVIII-XIX. Situado en claustro Mayor.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0337. Panel cerámico que conforma la hornacina del panel con núm. ident. 46.15.250-001-0070. Representando diferentes tipologías de flores y de ramitos. Azulejo cuadrado de dibujo completo sin enlaces. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Primera mitad s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0338. Portadilla en esviaje de acceso a las cocinas. Cantería y labra sobre piedra. Segunda mitad de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0339. Pavimento de entrada a las cocinas de la portadilla en esviaje. Azulejo pavimento. Dos tipos de azulejo en barro cocido y con azulejo de «flor de la pometa», «molinell», etc., Azulejo cocido, esmaltado y policromado. De diferente cronología (s. XVIII a s.XX) y tamaño. Composición del pavimento s. XX.  
  
  
Antigua sala capitular  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0340. Clave representando rostro de Cristo glorificado. Escultura en relieve. Piedra labrada. Sin restos visibles de policromía. Segunda mitad s. XV. Situada en el centro de la bóveda de crucería de la antigua sala capitular del claustro mayor.  
  
  
  
Refectorio  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0341. Cinco claves, en relieve «JHS». Arquitectura y escultura en relieve. Cantería y labra sobre piedra. Segunda mitad s. XV. Claves de los 5 tramos de crujías.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0342. Ménsulas de las nervaduras de las bóvedas del reflectorio. Arquitectura y escultura en relieve. Piedra labrada. Segunda mitad s. XV. Hay ocho ménsulas completas y cuatro, de menor tamaño, en los ángulos.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0343. Vano de acceso a la escalera del púlpito del reflectorio. Arquitectura. Cantería. Segunda mitad. s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0344 Fragmento de púlpito: base. Arquitectura. Escultura. Cantería y labra sobre piedra. Segunda mitad s. XV. Base del antiguo púlpito del reflectorio, el pretil está reconstruido en intervención s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0345. Portadilla conopial de acceso al locutorio de clausura. Arquitectura. Cantería y labra. Piedra. Segunda mitad s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0346. Pavimento de barro cocido del pasillo del torno y del locutorio de clausura.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0347. Reja del locutorio de clausura. Hierro forjado. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0348. Azulejo de cuarto ornato dispuesto en cenefa, representando motivos decorativos conocidos como «flor de la pometa» en la parte inferior de la reja del locutorio, lado de clausura. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. S.XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0349. Azulejo cuadrado de dibujo completo, dispuesto en cenefa representando motivos florales y ramitos. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Principios s. XIX. En la parte inferior de la reja del locutorio, lado de las visitas.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0350. Clave, representando anagrama de María. Arquitectura y escultura en relieve. Piedra labrada. Centro de las nervaduras de la bóveda de la cocina junto a la cabecera del reflectorio. Segunda mitad s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0351. Azulejo zócalo, representando diferentes tipologías florales. Azulejo cuadrado de dibujo completo. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Bajo el torno de la sala del torno. Valencia. Principios s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0352. Zócalo de azulejos, en azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul celeste, verde, amarillo y naranja sobre fondo blanco. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. 1800-1820. En la planta baja, zona de servicio, patio exterior a las cocinas, en los lavaderos. 36 azulejos y 3 medios azulejos.  
  
  
Escalera de ingreso  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0353. Zócalo de azulejos, en azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul, verde oliva, morado, amarillo y naranja sobre fondo blanco. Representando palmetas de cinco brazos. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. 1830-1835. Zócalo del patio de ingreso, y también en la cenefa (núm. ident. 46.15.250-001-0415).  
Núm. ident. 46.15.250-001-0354. Azulejo cuadrado de cenefa de los zócalos con núm. de ident. 46.15.250-001-0358 (de subida al primer rellano escalera de ingreso) y 46.15.250-001-0353 (pared derecha del patio de ingreso). Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Decora los zócalos del patio de ingreso hasta el primer rellano. Valencia. S. XIX. Hacia 1844.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0415. Zócalo de azulejos, en azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul turquesa, perfilado y sombreado en negro manganeso sobre fondo blanco. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. 1828. Zócalo de detrás del pozo del patio de ingreso hasta la puerta de acceso a almacenes. Este zócalo, tiene cenefa de azulejo cuadrado con el motivo con núm. ident. 46.15.250-001-0353, en disposición de a dos. Lo encontramos en fragmentos en el suelo del trasagrario, y en una composición de cuarto de ornato en el suelo del distribuidor de paso al comedor de la Vela.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0355. Zócalo de azulejos del pozo. Representando acantos en diagonal y ramitas con hojas. Azulejo cuadrado de cuarto ornato en morado, azul, verde y perfilado en manganeso sobre fondo blanco. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Segundo tercio s. XIX. Zócalo enmarcado con azulejo de cenefa cuadrada con margarita inserta en media espiral continua en azul cobalto y fondo azul más claro (Núm. ident. 46.15.250-001-0356), en la parte superior. En la inferior, rodapiés azulejo monocromo rectangular en azul (Núm. ident. 46.15.250-001-0357.) Ambos realizados con la misma técnica, probablemente de la misma época y procedendia.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0358 Zócalo de azulejos representando banda en azul conformando un octógono de lados cóncavos. Azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul cobalto espeso y diluido, verde agrisado, marrón anaranjado sobre fondo blanco. Valencia. 1835-1845. Cuerpo de zócalo desde el arranque de la escalera de ingreso hasta primer rellano. Utilizado como cenefa del zócalo núm. ident. 46.15.250-001-0359, en la escalera de ingreso, ascenso a primer rellano, entre el patio y el piso principal. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0359. Zócalo de azulejos representando bandas angulares azules en forma de cuadro con hojitas de olivo en espiga. Azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul agrisado y verde oliva. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Primer rellano de la escalera de acceso a salas comunes, y pared inferior de la escalera de ingreso junto al pozo. Valencia. S. XIX. 1835-1845. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0360. Zócalo de azulejos, representando cinta azul anudada en lazo, sujetando ramita con hojas de hiedra y margarita morada. Azulejo cuadrado de cenefa en azul cobalto, verde ocre, morado sombreado en azul y manganeso. Cenefa del zócalo con núm. identificación 46.15.250-001-0359, situado en la pared inferior de la escalera de ingreso, junto al pozo. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. S. XIX. 1830-1840. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0361. Zócalo y cenefa decorativa de azulejos con los mismos motivos, representando motivos florales en azul con rameado y hojas en verde oliva. Azulejo cuadrado con cuatro enlaces laterales que posibilita su empleo como rameado. Pigmentos y esmalte sobre arcilla. Escalera de ingreso, desde el primer rellano hasta el tercero. 1830-1835. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0362. Azulejo pavimento, cuadrado, de cuarto ornato en amarillo, azul, morado verde y marrón, representando motivos geométricos y florales. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. S. XIX. 1820-1830. El mismo motivo lo encontramos en: suelo de la capilla de Santa Ana, en el zócalo de la escalera de ingreso desde el tercer al cuarto rellano, entrada celdas segundo piso (cenefa geométrica con núm. de ident. 46.15.250-001-0363, y en el pavimento de la sala interior a la sala de coser en la ampliación del s. XIX, entre la planta baja y la planta principal, siendo el perfilado en azul celeste en lugar de marrón. Son pavimentos / elementos propios.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0363 Cenefa decorativa representando motivos geométricos en ocre, anaranjado, azul, trazos en manganeso. Azulejo cuadrado de cenefa. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Procedente de Valencia y Onda. Hacia 1860. Cenefa decorativa del zócalo núm. identificación 46.15.250-001-0362 que va desde el tercer al cuarto rellano de la escalera de ingreso. Elemento propio.  
  
  
Planta principal  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0364. Azulejo pavimento, representando cintas anchas en azul e hilos paralelos pintados en ondas con hendiduras y cogollos. Azulejo cuadrado de cuarto ornato en azul cobalto espeso y diluido sobre fondo blanco. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia y Onda (Novella y Garcés?). Hacia 1857. Planta principal, pavimento del pasillo o antecoro. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0365. Pavimento de azulejos representando motivos geométricos, azulejo de cuarto ornato en amarillo, morado tenue y marrón sobre fondo blanco. Azulejo a Trepa. Valencia. 1830-1840. Franja del pavimento del suelo entre el archivo y la sala Capitular Nueva.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0366. Zócalo de azulejos, representando diferentes tipologías de ramilletes florales. Azulejo cuadrado de dibujo completo. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Finales s. XVIII y primera mitad s. XIX. Pavimento del suelo de la estancia frente a la puerta de entrada desde la escalera de ingreso a la enfermería. Tiene cenefa, en rameado floral, con núm. de identificación 46.15.250-001-0367, y azulejo bizcochado en los laterales. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0367. Pavimento en azulejos, representando cinta ondulante con lazo lateral que abraza un ramillete en diagonal con flores y hojas. Azulejo cuadrado de cenefa con posibilidad de enlace. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. Primera mitad s. XIX. Cenefa que enmarca el pavimento con Núm. ident. 46.15.250-001-0366. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0368. Puerta de comunicación al apartamento del sacerdote. Carpintería y forja. Madera y hierro forjado. Bronce dorado. Herrajes originales. Inscripción: «Clausura.» Llave en bronce dorado. Anónimo valenciano. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0369. Los canes de la antigua techumbre en el techo del antecoro, decorados y la decoración mural en relieve con ovas. Pintura y escultura en relieve. Yeso moldurado, tallado y policromado. Pigmentos sobre revoque. Canes/modillones, s. XV-XVI. Techo del antecoro. S. XIX- XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0370. Puerta. Carpintería y forja. Madera y hierro forjado. Metal dorado. Planta principal, acceso al coro desde el pasillo o antecoro. S. XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0371. Puerta de acceso al balcón del Archivo. Carpintería. Madera y hierro forjado. Cristal. S. XVIII-XIX.  
46.15.250-001-0372. Portadilla de medio punto con capiteles labrados en decoración vegetal. Arquitectura. Escultura en relieve. Piedra labrada. S. XV. Portada de acceso de la Sala Capitular Nueva a las celdas, sala oeste. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0373. Puerta de la portadilla de acceso a los dormitorios desde la Sala Capitular Nueva. Carpintería. Madera y hierro forjado. Herrajes originales. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0374. Altar de albañilería neoclásico de la Virgen de la Vela. Yeso moldurado, tallado, dorado y policromado. Primera mitad s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0375. Artesonado/viguería de las celdas situadas junto a la Sala Capitular nueva, sala oeste. Elemento arquitectónico, artesonado. Madera de mobila. Anónimo. 1819. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0376. Artesonado/viguería, de par y nudillo con tirantes, de las celdas recayentes a la calle Alboraia. Elemento arquitectónico, artesonado. Madera de pino de Teruel. Anónimo. S. XV. Elemento propio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0377.00 a 46.15.250-001-0377.12. Combinación de pavimento bizcochado con 12 modelos diferentes de azulejo cuadrado de cuarto ornato colocados, de a cuatro, en tres hileras paralelas a modo de muestrario para decorar un pavimento en azulejo de barro cocido. Valencia. S. XVIII. la composición de a cuatro rococó, y primera mitad s. XIX en resto de combinaciones. Pavimento del suelo del distribuidor de paso al comedor de la Virgen de la Vela. La colocación del pavimento y la composición es de s. XX, de posguerra.  
  
  
Tribunas evangelio  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0378. Pavimento claustro mayor alto. Azulejo pavimento de barro cocido. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0379. Portada con escultura en relieve, representando motivos arquitectónicos, venera y rocalla. Pigmentos sobre revoque. Portada de acceso a la capilla de Santa Ana en el claustro mayor alto. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0380. Puerta de acceso a la capilla de Santa Ana. Carpintería. Madera y hierro forjado. Metal dorado. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0381.00. Bóveda, entablamento y paramentos de la capilla de Santa Ana, representando esgrafiados y decoración en escultura en relieve. Claustro Mayor alto, tribuna del Evangelio, primera capilla desde el coro. S. XVII. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.01 Representando motivos vegetales, zoomorfos, fitomórficos y cabezas de querubines. Esgrafiado. Pigmentos sobre estuco. Esgrafiado en gris con reserva en blanco. En la bóveda y paramentos hasta el nivel del zócalo. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.02. Florón. Escultura en relieve. Yeso tallado y policromado. En la parte central de la bóveda. Núm. ident. 46.15.250-001-0381.03. Representando modillones, hojarasca, enmarcados y ovas. Escultura en relieve de entablamento y nervios de la bóveda. Pigmentos sobre yeso.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0382. Cenefa decorativa representando motivos florales en azul cobalto concentrado y diluido sin perfilar sobre fondo blanco. Azulejo cuadrado de dibujo completo sin enlace, en cenefa. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. En el altar de la capilla de Santa Ana, en la tribuna del Evangelio, en el claustro alto. Valencia. Mediados de S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0383 Azulejo pavimento con decoración vegetal y geométrica. Azulejo cuadrado de cuarto de ornato en amarillo, azul, verde sobre fondo blanco. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Pavimentos de la capilla de San Vicente Ferrer, segunda desde el pasillo del antecoro, y de la capilla de la Virgen de Lourdes, 4.ª capilla. En el claustro Mayor alto, tribunas del lado del Evangelio. Posiblemente de fábricas de Valencia. Primer tercio s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0384. Escultura en relieve y decoración mural, representando motivos geométricos, vegetales y florón. Pigmentos sobre revoco. Yeso tallado y policromado. Decoración mural de los nervios de la bóveda y escultura en relieve, florón. Tribunas del lado del Evangelio, en la capilla de la Virgen del Carmen, tercera desde el coro S. XVII-XVIII. Un florón de características similares sin policromía en la capilla del la Virgen de Lourdes.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0385. Azulejo cuadrado de cenefa, representando diferentes motivos florales. Azulejo de dibujo completo. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. S. XIX. Bajo la reja de clausura de la capilla de la Virgen del Carmen, en la tribuna del lado del Evangelio.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0386. Portada. Escultura en relieve, representando motivos arquitectónicos, floreros y Virgen con Niño. Pigmentos sobre yeso. Claustro Mayor alto. Portada de acceso habitaciones de la calle Alboraia. S. XVI-XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0387. Representando planta trepadora «correruela» con campanillas azules y rameado. Azulejo cuadrado de cenefa, de cuarto ornato y como rameado. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Estancias y capilla recayentes al Claustro alto. Tipología que encontramos en la repisa de las dos ventanas de las estancias recayentes a la calle Alboraia, y en la contrahuella de los escalones de la capilla de Santa Ana, con el azulejo rectangular, como rameado. 1810-1825.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0388. Representando flor gótica, a modo de cenefa. Cerámica azul de Manises/Valencia. Pigmentos sobre arcilla. S. XV-XVI, combinado con pavimento bizcochado (S.XVIII). Estancia recayente a la calle Alboraia. Claustro mayor alto. Colocación posterior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0389. Portada arquitectónica rematada por cartela y libro. Se encuentra cegada. Escultura en relieve. Pigmentos sobre revoque. Portada recayente a la calle Alboraia. Principios s. XVII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0390. Fragmentos de esgrafiados con motivos decorativos a modo de molduraje corrido. Encalado. Pared recayente a los dormitorios del ala oeste, a derecha e izquierda del acceso con intradós acasetonado a los mismos. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0391. Casetones. Escultura en relieve. Pigmentos sobre estuco. Encalado. Esgrafiados insertos en los casetones que decoran el intradós del acceso a los dormitorios del lado oeste.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0336. Pavimento de las salas comunes de labor, ampliación del s. XIX. Combinación de pavimento cuadrado de barro con azulejo cuadrado de dibujo completo (flores) con fondo blanco. S. XIX. Entre 1845-50. Este tipo de combinación en el pavimento se encuentra también en el piso superior de esta ampliación, celdas.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0420. Azulejo cuadrado de motivo cuadrado, resuelto a trepa, en combinación con pavimento de barro del mismo tamaño. Segunda mitad s. XIX. Diferentes motivos con enlaces reticulares, vegetales geométricos en monocromía en azul cobalto sobre fondo blanco. En algunas de las celdas de la ampliación del s.XX. Aunque los azulejos son originales, se puede considerar como elementos impropios, sustituyen azulejos cuadrados de dibujo completo de flores.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0421. Puerta y llave de acceso a la segunda planta de celdas en la parte de ampliación del s. XIX. Madera. Hierro.  
  
  
Tercero. Pertenencias y Accesorios  
3.1.a. Bienes Muebles que se inscriben en la Sección Primera del Inventario, vinculados al edificio.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0020. Niño Jesús con el orbe y la cruz. Escultura de bulto redondo sobre peana. Madera dorada y policromada. Textiles. Autor anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0082. Busto relicario de San Basilio, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la Condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0083. Busto relicario de San Juan Crisóstomo, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la Condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0084. Busto relicario de Santa Lucía, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la Condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0085. Busto relicario de Santa Apolonia, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0086. Busto relicario de un Santo Niño Inocente, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0087. Busto relicario de Santa Eufemia, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la Condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0088. Busto relicario de Santa Justina, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0089. Busto relicario, con base y teca (sin reliquia). Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0090. Busto relicario de San Simón Apóstol, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0091. Busto relicario de Santa Társila, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada, estofada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0092. Busto relicario de Santa Bárbara, con base y teca. Dorado de la base s. XVIII. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0093. Busto relicario de San Cleto, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0094. Busto relicario de San Ponciano, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. Pedestal dorado y estofado. S. XVII. Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0095. Busto relicario de San Aliceo, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Inscripción en la teca: «San Aliceo Papa y Martir.» Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0096. Busto relicario de San Calixto, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0097. Busto relicario de un Santo anónimo, compañero de San Ecacio. Con base y teca. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0098. Busto relicario de San Lorenzo, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0099. Busto relicario de San Fabián, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII. Procede de la donación de la condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0100. Busto relicario de San Marcelino, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0101. Busto relicario de San Sixto, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0102. Busto relicario de San Nicolás de Bari, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0103. Busto relicario de San Ignacio, sin base y con teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident.46.15.250-001-0104. Busto relicario de San Quirino, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0105. Busto relicario de santo anónimo con túnica, con base y teca. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada, estofada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0106. San Francisco de Paula. Imagen de Vestir. Escultura y textiles. Madera tallada, dorada y policromada. Metal dorado y recortado. Textiles. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0116. Cristo crucificado con corona de espinas, mutilado (sin brazos). Escultura de bulto redondo. Madera tallada y policromada. Anónimo. S. XIV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0120. Mater dolorosa. Ebanistería. Pequeño altar devocional realizado en madera tallada con incrustaciones en nácar. Autor desconocido. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0130. Relicario de San Dionisio. Enmarcado a modo de hornacina arquitectónica con estampa. Ebanistería. Madera tallada, policromada y dorada. Tinta calcográfica sobre papel. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0135. Relicario de Santa Cristina. Escultura de bulto redondo con forma de brazo y base cuadrangular. Madera tallada, estofada, dorada y policromada. Cristal. S. XVII. Autor anónimo. Donación de la condesa de la Puebla. Forma pareja con el núm. identificación 46.15.250-001-0136.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0136. Relicario de San Cornelio. Escultura de bulto redondo con forma de brazo y base cuadrangular. Madera tallada, estofada, dorada y policromada. Cristal. Inscripción en la teca: «San Cornelio». S. XVII. Autor anónimo. Donación de la condesa de la Puebla. Forma pareja con el Núm. ident. 46.15.250-001-0135.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0139. Pedestal en madera tallada, dorada y estofada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0142. Niño Jesús. Escultura de bulto redondo en madera tallada, dorada y policromada. Con peana. Autor anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0150. Niño Jesús con peana, escultura de bulto redondo en madera tallada dorada y policromada. Vestido, hilo de colores y metálico sobre seda. Corona de metal. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0157. Tabernáculo realizado en madera dorada, estofada y policromada, con inscripción en su base. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0158. Tabernáculo. Escultura. Realizado en madera tallada dorada, estofada y policromada. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0159. Piedad. Escultura de bulto redondo. Alabastro tallado y policromado. Madera tallada y dorada. Anónimo europeo. Posiblemente Francés. Segunda mitad de S. XIV y peana del s. XVIII.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0161. Relicarios de San Clemente y San Antonio de Padua. Escultura. Madera tallada, cincelada y plateada. Dos relicarios formalmente iguales. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0238. Santa Clara. Escultura. Imagen de Vestir. Madera policromada y dorada. Textiles. S. XVII. Inscripción: «Beate Mater Clara Oratio Nostra.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0239. San Francisco de Asís. Escultura. Imagen de vestir. Madera tallada y policromada. Textiles. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0241. Niño Jesús con peana. Escultura de bulto redondo. Textil-indumentaria. Madera tallada, dorada y policromada. Metal fundido, dorado, recortado, repujado. Textiles. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0247. Niño Jesús de la Pasión. Escultura de Bulto redondo. Madera tallada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0248. Niño Jesús. Escultura. Madera tallada y policromada. Metal dorado y recortado. Textiles. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0286. Asunta, o Dormición de la Virgen. Escultura. Imagen de Vestir. Pigmentos sobre madera. Textiles. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0400. San Francisco de Asís. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVII-XVIII.  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-002.Estigmatización de San Francisco de Asís. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-003. Beato Nicolás Factor. Óleo sobre lienzo. Último cuarto de s. XIX. Copia del original del s. XVII. Inscripción: «Sor Teresa Pallas».  
Núm. ident. 46.15.250-001-004. San José con el Niño Jesús en brazos. Óleo sobre lienzo. Ültimo cuarto s. XIX. Copia de un original del s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-005. San Vicente Ferrer con hábito coral de beneficiado de la iglesia parroquial de Santo Tomás Apóstol de Valencia. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-006. Santa Coleta Boylet reformadora de las clarisas. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-007. Sagrada Familia con Santa Ana. Óleo sobre lienzo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0014. Santa Marta, óleo sobre lienzo, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0016. Virgen de la Leche, óleo sobre lienzo, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0018. Virgen del Buen consejo, óleo sobre lienzo, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0019. Santa Clara, óleo sobre lienzo. Anónimo. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0025. San Luis Beltrán. Óleo sobre lienzo. S. XIX. Inspirado en una obra de Juan de Sariñena de la misma temática en el Colegio del Patriarca.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0026. Dolorosa. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0029. Oración en el Huerto. Óleo sobre lienzo. Copia de inspirada en una pintura de Vincenzo Campi del Colegio del Patriarca. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0036. San Diego de Alcalà. Óleo sobre lienzo. s. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0041. Beato Nicolás Factor de medio cuerpo. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0043. El Buen Pastor y la Salud del Alma cristiana. Óleo sobre lienzo. Autor: Fray Nicolás Borrás Falcó. Valencia. Cocentaina. Segunda mitad s. XVI. Inscripción:»Sor Vicenta Antonia Ramón».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0048. Santa Gertrudis. Óleo sobre lienzo. Anónimo. S. XVIII.  
Serie de Apostolado completa con el Buen Pastor en formato ochavado. Son 13 obras pictóricas en óleo sobre lienzo, con figuras de medio cuerpo, atribuidas por el profesor Daniel Benito al pintor Cristóbal García de Salmerón. Cuenca. Estilo vinculado a la escuela Toledana del pintor murciano Pedro Orrente, según el pintor Antonio Palomino. Mediados s. XVII. Todas llevan inscripciones identificativas de cada personaje. Con los núm. de identificación que se relacionan, representan:46.15.250-001-0051, El Buen Pastor; 46.15.250-001-0052 Santiago Alfeo; 46.15.250-001-0053 Santo Tomás; 46.15.250-001-0054 San Simón; 46.15.250-001-0055 San Mateo; 46.15.250-001-0056 San Judas Tadeo; 46.15.250-001-0057 San Matías; 46.15.250-001-0058 San Bartolomé; 46.15.250-001-0059 San Pedro; 46.15.250-001-0060 San Juan Evangelista; 46.15.250-001-0061 Santiago el menor; 46.15.250-001-0062 San Andrés; 46.15.250-001-0063 San Felipe.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0044. Santa Clara de Asís, óleo sobre lienzo, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0046. San Juan de Capistrano. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0065. Santa Clara de Asís. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0066. Virgen de la leche. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0079. Cristo crucificado entre Santa Teresa de Jesús y San Juan de la Cruz. Óleo sobre lienzo. Anónimo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0186. Santa Clara. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0190. Ecce-Homo. Óleo sobre lienzo. Copia del cuadro de Maella que está en la catedral y reproduce el de Juan de Juanes llevado al Prado. Autor, Rafael Carbonell. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0192. Santa Rosa de Viterbo. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0193. Santo Tomás de Aquino. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0283. San Juan de Capistrano. Óleo sobre lienzo. S.XIX. Inscripción: «San Juan de Capistrano»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0284. San Mateo de Agriento. Óleo sobre lienzo. S.XIX. Inscripción: «San Mateo Agriento»  
  
  
Orfebrería  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0137. Relicario de Santa Prudencia. Tiene forma troncopiramidal triángular con remate en forma de esfera y pie. Bronce fundido, torneado, batido, cortado y dorado. Cristal. S. XVII. Autor anónimo. Tiene pareja núm. identificación: 46.15.250-001-0138.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0138. Relicario de Santa Serapia. Tiene forma troncopiramidal triángular con remate en forma de esfera y pie. Bronce fundido, torneado, batido, cortado y dorado. Cristal. S. XVII. Autor anónimo. Tiene pareja núm. identificación: 46.15.250-001-0137.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0140. Relicario de la Santa Espina. Bronce dorado, plata y plata dorada, fundidos, torneados, cincelados, esmaltados. Cristal. Decoración cincelada con los símbolos de la pasión y un escudo eclesiástico en el pie. Autor anónimo. S. XVII. Donación de la Reina María de Castilla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0155. Relicario de la sangre de San Lamberto. Bronce fundido, moldeado, dorado, calado y cincelado sobre el que se han dispuesto esmaltes. Cristal de roca. Datado en 1666.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0162. Relicarios de San Luis Beltrán y de santo no identificado. Ambos de plata fundica, moldeada y torneada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0163. Relicario. Plata torneada en su color. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0164. Relicario en plata dorada, cincelada, torneada y repujada. Probablemente talleres italianos. S. XV. Posible donación de Alfonso el Magnánimo y María de Castilla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0165. Pareja de relicarios incompletos en plata en su color fundida, moldeada, torneada y cincelada. Cristal. Orfebería. Siglo XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0168. Relicario de San Silvano. Plata fundida, moldeada torneada. Cristal. Forma troncopiramidal con punta truncada, remate en bola, y pie. S. XVII.  
  
  
3.1.b. Bienes Muebles que se inscriben en la Sección Primera del Inventario, no vinculados al edificio.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0170. Santa Lucía mártir, y Santa Águeda mártir (Núm. ident. 46.15.250-001-0171) ambas como matronas romanas. Escultura de bulto redondo de madera estofada, dorada y policromada. Estilo romanista. Finales s. XVI. Procedente, según el profesor Daniel Benito, del Retablo de Santa Ana del desaparecido convento de San Francisco de Valencia. Situadas bajo el coro de la iglesia.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0222. Cristo Crucificado. Escultura de bulto redondo. Marfil de Siam blanco y rosado, policromado, y ébano. Escuela colonial hispano-filipina. Filipinas. S. XVII. Donación de María Roig de Corella y Mendoza, condesa de la Puebla.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0244. Cristo atado a la columna con nimbo radiante. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, cincelada, dorada y policromada. Autor anónimo. Primer tercio s. XVII. Inscripción en la parte frontal de la peana: «POPULE MEUS QUID FECITIBI AUT IN QUO CONTRISTAVI TE.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0232. Santa Ana entronizada con la Virgen niña y el Niño Jesús. Escultura en alto relieve. Madera tallada, dorada y policromada. Procedente del retablo mayor de Santa Ana del desaparecido Convento de San Francisco de Valencia. S. XVI.  
Grabado  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0249. Mártires de Japón. Estampa coloreada. Tinta calcográfica y pigmentos sobre papel. Autores: José Camarón Bonanat, dibujante, y Manuel Peleguer, grabador. Valencia. 1794. Inscripción:«Josef Camaron la dibuxo Man. Peleguer la grabo en Valencia a 1794.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0269. Santa Teresa de Jesús. Lámina de grabado calcográfico. Cobre. Anónimo. S. XVIII. Inscripción:»Nuestra serafica Madre Santa Teresa de Jesus fundadora de los Descalzos y Descalzas Carmelitas.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0270. Mater Amabilis y Mater Pulcre Dilectionis. Lámina de grabado calcográfico con doble imagen incisa. Cobre. Autor: Fray Thomas Trín(...). Pincipios s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0271.Virgen del Refugio de Pecadores.Taco xilográfico. Madera entallada. Anónimo. S.XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0272.Venerable Inés de Moncada. Lámina de grabado calcográfico. Cobre. S. XVIII. Inscripción: «Vº Rº de la Ve. Inés de Moncada.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0273. Inmaculada Concepción. Lámina de grabado calcográfico. Cobre. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0274. Nuestra Señora de los Afligidos. Lámina de grabado calcográfico. Cobre. S. XVIII. Inscripción: «Milagrosa imagen de Ntra. Sra. de los afligidos venerada en Real Convento de S. Francisco de Valencia.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0392. Santísima Trinidad y Santa Clara de Asís. Taco xilográfico. Madera entallada. Anónimo. S. XVIII-XIX.  
  
  
Libros  
  
46.15.250-001-0250. Libro Mayor de Títulos. Papel impreso y coloreado. Encuadernación en madera y cuero. Autores: Agustín Sales. Encuadernador anónimo. Valencia. S. XVIII.  
  
  
Orfebrería  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0141. Cruz procesional de Barbastro, remate y macolla. Plata en su color fundida, repujada y cincelada. Alma de madera. S. XVI. Autor anónimo. Procede del convento de las franciscanas clarisas de Barbastro.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0151. Relicario con Lignum Crucis. Plata fundida, torneada y cincelada, y cristal de roca. S. XVI.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0251. Incensario de formas bulbosas con cadena. Plata en su color, fundida, moldeada, repujada, cincelada y calada. Anónimo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0252. Naveta. Plata en su color, fundida, moldeada, calada, repujada y cincelada. Con punzón fustro. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0253. Hisopo. Plata en su color, fundida, moldeada, torneada y cincelada. Anónimo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0254. Cáliz tardogótico. Plata sobredorada, batida, cincelada, repujada, troquelada con elementos de fundición. Punzón de Zaragoza. Marcas: «B». Inscripción: «Doña/Teresa/Ron» Y atributos de la pasión en el pie. Mediados s. XVI (1540-1560) Procedente del convento de Santa Clara de Barbastro, Huesca.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0255. Custodia tipo sol. Plata en su color y plata dorada labradas, repujadas, torneadas y cinceladas. Cristal. Madera. Hierro. Anónimo. S. XVIII. Ostensorio con potencias rectas, estrellas y cabezas de querubines.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0256. Custodia tipo sol estilo manierista. Bronce dorado al fuego y plata con esmaltes y cristal de colores. Fundido, moldeado, torneado, recortado, cincelado y engastado. Pie redondo con cuatro aletas para fijarla y procesionarla. Anónimo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0257. Sacra grande y dos sacras pequeñas (núm. ident. 46.15.250-001-0258), de estilo rococó. Realizadas en plata y en bronce dorado, fundidos, moldeados, cincelados y repujados, con alma de madera. Sin punzones. Autor anónimo. S. XVIII. La grande lleva en un medallón los símbolos de la Trinidad y escudo franciscano.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0277. Copón. Plata en su color fundida, moldeada, torneada y cincelada. Punzón de Zaragoza. Marca de platero: Estrada. Marcador, Patricio Castán. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0281. Fragmento de custodia: ostensorio. Bronce dorado y plata en su color fundidos, torneados, repujados, troquelados y cincelados. Cabujones en cristal de colores engarzados. Anónimo. S. XIX. Se intercambia con el de la custodia con núm. ident. 46.15.250-001-0255.  
  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0001. Nuestra Señora de la Vela. Temple y dorado sobre tabla. Icono atribuido a la escuela cretense postbizantina, círculo del pintor Nikólaos Tzafuris, por la historiadora Nuria Blaya. Grecia. Creta. Mediados de s. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0013. Ecce Homo. Estandarte. Óleo sobre lienzo con anverso y reverso, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0015. Virgen del la Merced, óleo sobre lienzo, s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0021. Virgen con niño, óleo sobre lienzo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0023. Santos protomártires franciscanos de Marruecos: Berardo de Calvi, Pedro de San Gemini, Acursio de Narni, Adyuto y Otón de Stroncone. Óleo sobre lienzo. Autor anónimo. S. XVII. Con inscripción: «Los S.S. Mártires de Marruecos».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0027. San Antonio Abad. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0028. Santa Clara de Asís. Óleo sobre lienzo. Autor, José Vergara. Pintor. Valencia. s. XVIII. 1767. Inscripción: «Lienzo de Sor M.ª Luisa Ballester, religiosa de P.S. Francisco del convento de S.T. pinto D. Jph Vergara su primo que regaló a dicha Sor M.ª Luisa Año 1767.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0030. San Antonio Abad de medio cuerpo. Óleo sobre lienzo. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0031. Alegoría Eucarística. Pintura cuadro. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0042. Santo Domingo y San Francisco adorando al Espíritu Santo. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0045. La invención del cuerpo de San Francisco de Asís. Óleo sobre lienzo. Atribuido a Gaspar Huerta. Escuela valenciana. Último tercio de s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0049. Éxtasis de Santa Teresa de Jesús. Óleo sobre lienzo. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0050. San Miguel Arcángel pesando las almas. Probable fragmento de retablo. Óleo sobre tabla. Anónimo valenciano. Principios s. XVI. Marco histórico posterior.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0078. Inmaculada Concepción con emblemas de la letanía lauretana. Óleo sobre lienzo. s. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0183. Representando aparición de la Virgen a San Antonio de Padua. Óleo sobre lienzo. S. XVII. A  
Núm. ident. 46.15.250-001-0195. Nuestra Señora del Refugio. Pintura sobre tabla. Pigmentos y dorado sobre capa de imprimación y madera. Icono datado en origen en el s.XV, repintado según el estilo s. XIX, 1820. Inscripción: «Refugio de Pecadores.»  
Textil-Indumentaria  
Núm. ident. 46.15.250-001-0240. Palia. Textil litúrgico. Hilos de oro y de plata sobre tisú de seda. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0264. Dalmática en seda blanca con bordados de flores en rojo y azul con galones de seda en amarillo. Hay dos dalmáticas. S. XVIII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0265. Dalmática en seda beige con bordados en hilo de oro e hilo de seda de colores y galón de oro. Textil-Indumentaria. Hay dos dalmáticas. S. XVIII. Formarían parte de un conjunto con la casulla Núm. ident. 46.15.250-001-0266 y las estolas, Núm. ident.46.15.250-001-0407.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0266. Casulla tipo guitarra con dos estolas (núm. identificación 46.15.250-001-0407). Textil-Indumentaria. Bordados de hilo de oro e hilo de seda de colores sobre seda color beige. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0268. Casulla tipo guitarra, y estola (núm. ident. 46.15.250-001-0405). Tisú de plata con bordados en oro, galón de oro y apliques en metal. Primera mitad s. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0404. Paño de hombros/humeral. Bordados en hilo de oro, hilo de plata e hilo de seda de colores sobre seda en color beige. Galón de oro. Pasamanería. Algodón. Textil-indumentaria. Bordados alusivos a la Eucarística, la Trinidad y Agnus Dei. S. XVIII.  
  
  
3.2. Pertenencias y accesorios que se inscriben en la Sección Tercera del Inventario General de Patrimonio Cultural Valenciano como Bienes muebles de Relevacia Patrimonial.  
  
Escultura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0008. Dormición de la Virgen. Escultura y textiles. Imagen de Vestir. Madera tallada y policromada. Metal fundido, recortado y plateado. Textiles: peto, capa y sandalias. Bordados sobre seda. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0024. Niño Jesús de la escalera. Escultura de bulto redondo y textiles. Madera tallada, dorada y policromada. Anónimo. S. XVIII. El Niño Jesús lleva una túnica bordada con núm. identificación 46.15.250-001-0143. Textil-indumentaria. Hilo de oro y de plata con pasamanería sobre seda. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0072. San Juan Bautista. Escultura de bulto redondo. Madera policromada y tallada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0080. Virgen María. Escultura de bulto redondo. Madera policromada y tela enyesada. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0081. San José. Escultura. Madera policromada y tela enyesada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0107. Nuestra Señora de los Desamparados. Escultura de bulto redondo, textiles, orfebrería. Madera policromada y dorada. Metal dorado, repujado y recortado. Hilo de oro, pasamanería y bordados sobre seda. S. XIX. Se encuentra en el interior de la urna con núm. de ident. 46.15.250-001-0109.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0129. Fragmento de escultura: cabeza de San Luis Gonzaga. Escultura de bulto redondo. Madera tallada y policromada. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0122. San José. Fragmento de escultura de bulto redondo: Busto y brazos sin manos. Madera tallada y policromada. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0132. San Antonio de Padua. Escultura de bulto redondo. Terracota dorada y pintada. Anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0133. Cruz relicario. Ebanistería. Realizada en madera con incrustaciones en maderas nobles y nácar. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0134. Nuestra Señora del Carmen. Escultura de bulto redondo. Terracota policromada. Metal fundido, dorado y calado. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0143. Niño Jesús. Imagen de vestir articulada. Escultura. Madera tallada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0144. Niño Jesús. Escultura: Imagen de vestir. Madera tallada y policromada. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0145. Niño Jesús. Escultura de bulto redondo vestida. Terracota policromada y dorada. Textiles. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0156. Relicario del Beato Nicolás Factor en madera torneada y dorada. Cristal. S. XIX. Inscripción: En la teca «B. Nicolas Factor».  
Núm. ident. 46.15.250-001-0152. Crucifico de madera pintado con incrustaciones de nácar. Posiblemente de talleres palestinos. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0153. Pedestal de una cruz. Ebanistería. Madera tallada y nácar. Atribuido a escuela palestina. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0160. Caja relicario en forma de base piramidal truncada en madera tallada y plateada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0169. Cristo. Escultura de bulto redondo tallada y policromada, autor anónimo. Mediados s. XX.  
Núm. ident. 46.15. 250-001-0172. Piedad. Grupo escultórico de bulto redondo. Madera tallada y policromada. Textiles. Autor desconocido. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0173. San Ramón Nonato. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. Autor desconocido. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0194. Inmaculada Concepción. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada, plateada y policromada. Autor: José Ponsoda. Valencia. Mediados. S. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0216. Niño Jesús. Escultura de bulto redondo. Madera policromada. Anónimo. S. XVII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0215. Dormición de la Virgen. Escultura. Imagen de Vestir. Madera tallada y policromada. Textil-Indumentaria: peto y capa de la Virgen. Hilo de oro y metal sobre seda. Corona de latón. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0223. San Pascual Bailón. Escultura. Imagen de Vestir. Madera tallada y policromada. Nimbo: metal fundido, recortado y dorado. Textiles. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0225. San José y el niño. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, policromada y dorada. S. XX. Autor: E. Giner.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0226. Nuestra Señora del Rosario. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, policromada y dorada. S. XX. Autor, Francisco Pablo.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0234. Nuestra Señora del Carmen. Escultura de bulto redondo y textiles. Madera tallada, dorada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0235. Sagrado Corazón del Niño Jesús. Escultura de bulto redondo y textil-indumentaria. Madera tallada, dorada y policromada. Hilo de oro, pasamanería y apliques sobre seda. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0236. San Joaquín. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, estofada y policromada. Nimbo: metal fundido, dorado y repujado. Autor anónimo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0237. San Francisco de Asís. Escultura de bulto redondo. Madera tallada y policromada. S. XVIII. Inscripción: « San Francisco.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0242. Nuestra Señora de la Soledad. Escultura y textiles. Imagen de vestir. Madera tallada y policromada. Textiles. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0243. Urna del Niño Jesús. Ebanistería. Madera tallada, dorada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0245. Sagrado Corazón de Jesús. Escultura de bulto redondo. Maderta tallada, policromada y plateada. Mediados s. XX.   
Núm. ident. 46.15.250-001-0246. Sagrado Corazón de Jesús Niño. Escultura de bulto redondo. Madera tallada, dorada y policromada. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0285. Arca para el Monumento del Jueves Santo. Escultura en relieve. Pintura. Realizada en madera tallada dorada, policromada con espejos biselados y esmaltes. Decorada con piezas de bronce y cristal tallado y policromado. Realizada en el s. XIX. Hacia 1820.  
  
  
Grabado  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0067. Santa Faz. Serigrafía. Tinta sobre seda. Italia. Roma. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0069. Nuestra Señora de los Dolores. Serigrafía. Tinta sobre seda. Hilo de seda sobre seda. S. XIX. Inscripción: «NR. SR. De los Dolores CH.» Marco original.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0217. San Ramón Nonato. Litografía. Tinta sobre papel. Imprenta: V. Aznar. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0218. Nuestra Señora de los Desamparados. Litografía. Tinta sobre papel. Imprenta: V. Aznar. Valencia. S. XIX.  
  
  
Pintura  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0010. Santa Rosa de Lima. Óleo sobre lienzo. S. XIX. Inscripción: «Después de mis días para el coro de arriba.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0011. Virgen del Rosario. Óleo sobre lienzo. Autor anónimo. S. XIX.  
46.15.250-001-0012 Desposorios de Santa Catalina de Siena. Óleo sobre lienzo. Autor anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0017. El Buen Pastor. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0022. Ecce-Homo, óleo sobre lienzo, s. XIX. Inscripción al dorso: «Sor Josefa Luisa López». Es una copia del célebre lienzo de Juan de Juanes.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0228. Jesucristo Eucarístico, óleo sobre lienzo, autor anónimo, s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0032. Santa Inés de Benigánim. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0033. Ecce Homo. Óleo sobre lienzo. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0035. San Agustín. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0034. San Antonio de Padua. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0037. Dolorosa. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0038. Divina Pastora. Óleo sobre lienzo, de factura popular. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0039. Santos patronos de Alcira. Óleo sobre lienzo. Factura popular. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0047. San Benito de Palermo. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0064. Nuestra Señora de la Merced. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0068. Inmaculada Concepción. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0074. San Francisco de Paula. Escultura y textiles. Imagen de vestir. Madera tallada y policromada. Plata. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0075. Virgen de Lourdes. Escultura y textiles. Imagen de vestir. Madera tallada y policromada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0179. Desposorios de la Virgen y de San José. Óleo sobre cristal. Pintado en el reverso. Enmarcado con una tela antigua. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0182. Estigmatización de San Francisco. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0184. San Francisco estigmatizado es confortado por dos ángeles. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0185. San Luis Gonzaga. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0187. El Sueño de San José. Óleo sobre lienzo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0188. Flagelación. Óleo sobre lienzo. Factura popular. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0189. Beato Salvador de Horta bendiciendo a una niña. Óleo sobre lienzo. S. XVIII. Inscripción:»Beato Salvador de Horta.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0191. Virgen del Refugio. Óleo sobre lienzo. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0219. San Pascual Bailón. Óleo sobre lienzo. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0220. Virgen del Milagro. Óleo sobre lienzo. Hacia 1920.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0221. Salvador Mundi. Óleo sobre lienzo. Anónimo. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0282. Ecce Homo. Óleo sobre lienzo. Anónimo. Copia del Ecce Homo procedente de la Catedral de Valencia, actualmente en el Prado. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0398. Representando vidriera con motivos decorativos neogóticos y ángeles con filacterias. Trampantojo. Óleo sobre lienzo colocado como falso techo entre la puerta principal de acceso y la cancela de la iglesia. Primer cuarto de s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0419. Sagrado Corazón de Jesús, y Sagrado Corazón de María. Pareja de oleografías. Son obra de Morell. El primero de 1889, y el segundo de 1891.  
  
  
Instrumentos Musicales  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0393. Piano vertical de estudio de la marca Montano, con taburete y asas a los lados. Madera pintada en negro. Metal fundido y dorado. Marfil. Ébano o madera laqueada. Conserva teclado, pedales y mecanismo. Segunda mitad s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0394. Piano vertical de estudio de la marca Concertal con taburete. Madera barnizada y tapizada. Marfil. Ébano o madera laqueada. Conserva teclado, pedales y mecanismo. Segunda mitad s. XIX.  
  
  
Mobiliario  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0040. Cofre de viaje/Baúl. Carpintería. Madera, piel y forrado con tela. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0108. Mesa consola con decoración en rocalla. Mobiliario. Madera tallada, dorada y policromada. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0109. Urna-altar. Mobiliario. Madera tallada, dorada y policromada. Cristal. S. XIX. Urna de la Virgen de los Desamparados núm. identificación 46.15.250-001-0107.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0395. Armario relicario con puertas en madera tallada y barnizada, con herrajes en hierro y asideros en metal dorado fundido, moldeado y dorado. Hay dos en el coro bajo. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0396.00. Sillería neorrenacentista. Mobiliario. Bronce fundido, moldeado y cincelado. Madera tallada, torneada y barnizada. Tapizado. S. XIX-XX. La sillería con los núm. de identificación que se relacionan, la componen: dos sofás 46.15.250-001-0396. 01, dos sillones 46.15.250-001-0396.02 y 12 sillas 46.15.250-001-0396.03.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0397. Facistol. Mobiliario litúrgico. Carpintería. Madera torneada y barnizada. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0412. Cajonera. Ebanistería. Pigmentos sobre madera. Mármol y metal dorado. Anónimo valenciano. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0416. Baúl. En madera, metal y forrado con papel decorado. Primera mitad s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0417. Sillón frailero. Hay tres sillones. Madera barnizada, cuero y clavos de bronce. S. XVII-XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0418. Marco de litografía de la Virgen de los Desamparados. Madera tallada y barnizada. Cristal. S. XIX-XX.  
Objetos litúrgicos/devocionales  
Núm. ident. 46.15.250-001-0146. Relicario de San Luis Gonzaga. Escultura de bulto redondo con forma de corazón en llamas sobre astil y pie. Madera tallada, torneada y plateada. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0153. Fragmento de relicario. Ebanistería. Carpintería. Pedestal de una cruz en madera y nácar. S. XVIII.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0119. Relicario con enmarcado en forma de cruz latina realizado en oropel, papel, pasamanería. Con cristal. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0121. Relicario enmarcado realizado en seda y bordados en hilos de oro. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0180. Rosario del Beato Nicolás Factor realizado en ámbar y metal. S. XVI. Procedente de las Clarisas de Barbastro.  
  
  
Orfebrería  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0229. Corona de la Asunta. Plata en su color fundida, repujada, recortada y cincelada. Pertenece a la imagen yacente del oratorio de la Asunta. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0230. Media luna de la Asunta. Plata en su color fundida, repujada, recortada y cincelada. Pertenece a la imagen yacente del oratorio de la Asunta. S.XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0279. Custodia tipo sol de estilo ecléctico. Peltre y cobre dorado fundido, moldeado, repujado y recortado. Astil abalaustrado y base triangular con tres pies a modo de garras. Anónimo. Primera mitad s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0280. Cáliz neogótico. Aleación de plata y de latón dorado, fundido, cincelado, repujado y troquelado. Anónimo valenciano. S. XIX-XX. Inscripción: «Valencia R.M.ª Stma. Trinidad»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0401. Cáliz. Plata y metal sobredorado, calado, cincelado, fundido, moldeado, repujado y soldado. Punzón de valencia. Orfebre: David. Primer tercio s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0402. Cáliz. Plata y plata sobredorada cincelada, fundida, repujada y torneada. Punzón de Barcelona. Orfebre, Rosell. S.XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0403. Hisopo. Bronce dorado, torneado y cincelado. S. XIX.  
  
  
Textil-Indumentaria  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0260. Estola. Textil-Indumentaria. Hilo de oro, hilo de seda de colores sobre tisú de seda blanca. Apliques metálicos. Lino azul reverso. Hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0261. Capa pluvial con capillo. Textil-Indumentaria. Hilo de oro y de plata sobre seda en granate y en rosa oscuro. Galón de oro. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0262. Capa pluvial con capillo. Textil-indumentaria. Hilo de oro y de seda de colores sobre seda blanca adamascada. Pasamanería. Galón de oro. Algodón. Hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0263. Casulla tipo guitarra, y estola (núm. de identificación 46.15.250-001-0406) en terciopelo rojo vino, con pasamanería, tres galones de oro. Algodón reverso. Casulla con la cruz griega bordada en el reverso. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0267. Casulla tipo guitarra en seda blanca y bordados con rameados y diseños de tradición neoclásica en hilo de seda de colores. Bordados con el emblema de los Mínimos en la parte delantera y San Francisco de Paula, en la parte posterior. Hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0288. Casulla tipo guitarra con estola (Núm. ident. 46.15.250-001-0408) espolín de seda en morado y bordados con rameados en oro e hilo de seda de colores y galones de oro. Textil. Indumentaria. S. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0290. Casulla tipo guitarra y estola (Núm. ident. 46.15.250-001-0409) Bordados de flores en hilo de seda de colores sobre seda en blanco. Galón dorado. Primer cuarto s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0291. Casulla tipo guitarra con fondo blanco. Bordados de flores en rojo y rameados en verde. Hilo de colores sobre espolín. s. XIX-XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0292. Casulla tipo guitarra en brocatel de seda rojo con bordados vegetales en oro y galón dorado. Primer cuarto s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0293. Casulla tipo guitarra en seda beige con bordados en hilo de seda de colores e hilo de oro (parte central, laterales modernos). Lleva el anagrama de María bordado en el anverso. Primer cuarto s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0294. Casulla en brocatel de seda blanca y bordados en oro. Galón dorado. Primer cuarto s. XX.  
Conjunto de vestir de la Virgen de la Asunta, núm. de ident. 46.15.250-001-0301.00: Peto (núm. ident. 46.15.250-001-0301.01) y Capa (núm. ident. 46.15.250-001-0301.02). Hilo de oro, metálico y lentejuelas sobre tisú de plata.  
Conjunto de oficiar, Textil-Indumentaria. Núm. ident. 46.15.250-001-0410.00: dos dalmáticas (núm. ident. 46.15.250-001-0410.01), dos cubrecuellos (núm. ident. 46.15.250-001-0410.02), un manípulo (46.15.250-001-0410.03) en brocatel de seda roja con bordados en dorado y plata. Galón dorado. Primer tercio s. XX.  
Conjunto de oficiar. Textil-Indumentaria. Núm. ident. 46.15.250-001-0411.00: Dalmática (núm. ident. 46.15.250-001-0411.01), hay una, y cubrecuellos (núm. ident. 46.15.250-001-0411.02), hay dos iguales. Brocatel de seda blanca con bordados en dorado. Galones y pasamanería en dorado. Primer tercio s. XX.  
Núm. ident. 46.15.250-01-0413Cubrecuellos. Textil-Indumentaria. Hay dos iguales. Tisú de plata con bordados en dorado. Galón dorado. Pasamanería. Algodón. S. XIX.  
  
  
Relojería  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0204. Reloj de sobremesa. Caja de madera tallada y torneada. Mecanismo de relojería en diferentes metales. Esfera metálica dorada, policromada y esmaltada. s. XIX. Con inscripción.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0205. Reloj de sobremesa de arena. Madera, vidrio y arena. S. XVIII. Pasillo torno  
Núm. ident. 46.15.250-001-0414. Reloj de pared ojo de buey con números romanos. Caja de madera policromada. Esfera de Metal moldeado, esmaltado y policromado. Metal. Cristal. Último cuarto de s. XIX. En las salas comunes del edificio adjunto.  
  
  
Cerámica y otros  
  
Núm. ident. 46.15.250-001-0196. Fragmento de albarelo de farmacia con decoración floral. Cerámica vidriada. Manises. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0197. Jarra de boca redonda y asa. Barro cocido y torneado. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0198. Jarra cilíndrica con boca redonda y pico. Barro cocido, torneado, policromado y vidriado. S. XV.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0199. Jarra con asa. Loza decorada al estilo inglés. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0200. Jarra popular. Loza pintada. s. XIX. 1884. Manises. Con inscripción. Y representación de la Santísima trinidad.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0201. Representando pájaro, decoración vegetal y floral. Vajilla: plato llano. Loza pintada. s. XIX. Manises.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0202. Jarra ancha decorada con arquitecturas y motivos geométricos. Loza pintada. Hacia 1900. Autor: A.G. Manises.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0203. Cántaro. Barro cocido y pintado. Decoración en manganeso. S. XVIII. Autor desconocido.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0206. Pareja de salseros de mesa, loza popular pintada y vidriada. Manises. Valencia. Hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0207. Almirez y mazo. Bronce dorado, batido y torneado. S. XVIII.  
Núm. ident.46.15.250-001-0208. Almirez y mazo. Loza blanca y madera. s. XIX.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0209. Salsera de mesa. Loza blanca vidriada. s. XIX.  
Núm. ident.46.15.250-001-0210. Representando decoración floral y vegetal en color sepia sobre fondo blanco. Vajilla. Plato llano. s. XIX. Hay seis platos.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0211. Representando Buckingham Palace. Plato llano decorativo. Loza pintanda y vidriada. Hacia 1900. Con inscripción anverso y reverso.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0212. Representando motivos florales. Fuente/plato decorativo, hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0213. Representando motivos vegetales y florales en azul y marrón, plato llano perteneciente a vajilla. Loza pintada y vidriada. Hacia 1900.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0214. Ánfora. Barro cocido y torneado. S. XV. Hay 16 ánforas encontradas en la restauración de 1982 en las bóvedas de las tribunas. Llevan impresos distintos sellos.  
Núm. ident. 46.15.250-001-0224. Sor Isabel de Villena. Azulejo. Panel cerámico enmarcado. Pigmentos y polvo de vidrio sobre arcilla. Taller valenciano. S. XIX. Inscripción: «La M.SR. Ysabel de Villena la Bada.»  
Núm. ident. 46.15.250-001-0399. Santísima Trinidad. Panel figurativo enmarcado con cinta lisa en amarillo y naranja. Con marco posterior. Esmalte y pigmentos sobre arcilla. Valencia. S. XIX.  
  
  
3.3. Bienes de naturaleza documental que se inscriben en la Sección Cuarta del Inventario General de Patrimonio Cultural Valenciano.  
Fondos documentales de los siglos XIV al XX que compuesto de pergaminos, libros y legajos, según relación pormenorizada que consta en el Censo de Archivos de la Comunitat Valenciana.  
Los fondos bibliográficos de los siglos XVI al XVIII, según relación pormenorizada que obra en el Catálogo de la Biblioteca Valenciana.  
  
  
ANEXO III  
Delimitacion literal de su entorno de protección  
  
Descripción literal de la delimitación  
Origen: Punto intersección entre la prolongación virtual de la fachada este de la manzana catastral núm. 60369 con el pretil del antiguo cauce del río Turia.  
Sentido: horario  
Línea delimitadora: Desde el origen la línea continúa por la fachada este de la manzana núm. 60369 hasta su intersección con la fachada sudoeste de la manzana núm. 61379, continúa a este por esta fachada hasta continuar por la fachada sudoeste de la núm. 61374, girando a norte y a sudeste por la misma. Cruza la calle Alboraya y sigue a sur por las fachadas de las manzanas recayentes a esta calle. Cruza la calle por la prolongación virtual de la fachada oeste de la manzana núm. 62352 hasta el pretil del río. Desde allí continúa por el pretil del río hasta el origen.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI