Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 4637, del 25-11-2003 (2003/12360)

Notificació a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expedient número 074/2002.
------------------------------------------------------------------------

### Dades del document

Número de DOGV
:   4637

Data del DOGV
:   25-11-2003

Secció del DOGV
:   V. ALTRES ANUNCIS - G) ALTRES ASSUMPTES

Número del document
:   2003/12360

CVE


Data del document


Organisme emissor
:   Conselleria d'Infraestructures i Transport

Tipus de document
:   Anunci

Notificació a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expedient número 074/2002. [2003/Q12360]
  
De conformitat amb el que establix l'article 59.4 de la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, es procedix a notificar a Pedro Sebastián Andreu Celdrán la Resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, d'1 d'abril de 2003, de l'expedient 074/2002.
  
Vista la reclamació interposada en l'expedient 074/2002, així com els antecedents que consten en el Servici de Gestió Administrativa, resulten els següents:
  
Antecedents de fet
  
1. Amb data 23 de gener de 2002, i número de registre 1937, va tindre entrada en els servicis centrals d'esta conselleria, reclamació de responsabilitat patrimonial interposada pel Pedro Sebastián Andreu Celdrán, a l'escrit del qual s'afirma el següent:
  
«Que el passat dia 17 de desembre de 2001, circulava amb el vehicle de la meua propietat MU-1040-AJ, per la carretera comarcal CV-81 direcció Ontinyent, i quan estava a l'altura del port de Bocairent, on circulava darrere d'un camió, em vaig trobar de forma imprevista en la calçada amb pedres de gran dimensions que s'havien després del vessant de les muntanyes, i no vaig poder realitzar maniobra d'evasió per a impedir la col·lisió... i com a conseqüència d'això vaig sofrir danys en els baixos de la part davantera del meu vehicle».
  
2. Amb l'escrit de reclamació es van adjuntar dos fotocòpies, una de la factura de reparació i una altra d'un servici d'assistència per RACE.
  
3. Amb data 1 de febrer de 2002, se'ls va justificar la recepció del seu escrit d'interposició de reclamació de responsabilitat patrimonial, i es notifica al seu torn, la suspensió establida en l'article 42.5.c de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, fins a la recepció de documents i informe tècnic, que es van requerir al Servici Territorial de Carreteres, de conformitat amb el que establix l'article 10 de del Reial Decret 429/1993, de 26 de març, pel qual s'aprova el Reglament dels Procediments de les Administracions Públiques en Matèria de Responsabilitat Patrimonial.
  
4. Evacuats els informes tècnics requerits, es va procedir a admetre a tràmit en virtut de Resolució del conseller, de 22 d'abril de 2002, al mateix temps que, per acord de l'instructor, es va procedir obrir període de prova, i es requeria la part perquè efectuara activitat de prova sobre determinats aspectes per aclarir. Cosa que no es va dur a terme.
  
5. Amb data 26 d'agost de 2002, se li va posar de manifest l'expedient a fi de donar compliment amb el tràmit d'audiència de conformitat amb el que establix el Reial Decret 429/1993, de 26 de març, i se li atorgava un termini de 10 dies perquè al·legara el que al seu dret convinga. Amb data 9 de setembre es va reclamar telefònicament la remissió de documents que amb número 4 i 5 figurava en l'expedient, i es remet amb data 10 de setembre, sense que fera ús del referit dret d'audiència.
  
6. Una vegada formalitzada la proposta de resolució, va ser sotmesa a dictamen del Consell Jurídic Consultiu, que va ser evacuat amb data 28 de març de 2003.
  
Fonamentació jurídica
  
1. Dret de reclamació de la responsabilitat patrimonial a les administracions públiques La Constitució en l'article 106.2 i la Llei 30/1992, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú, en l'article 139, paràgraf 1, disposen: «Els particulars tindran dret a ser indemnitzats per les administracions públiques corresponents, de tota lesió que patisquen en qualsevol dels seus béns i drets, excepte en els casos de força major, sempre que la lesió siga conseqüència del funcionament normal o anormal dels servicis públics».
  
2. Resolució. Segons el que disposa l'article 142.2 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i Procediment Administratiu Comú li correspon dictar la corresponent resolució sobre reclamació de responsabilitat patrimonial, al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
  
3. Absència de material de prova. Abans d'entrar en l'anàlisi de la legislació vigent aplicable al supòsit que ens ocupa, convé assenyalar els fets que després de la tramitació de l'expedient no ha quedat acreditat:
  
- Titularitat del vehicle.
  
- Realitat del sinistre els danys del qual es reclamen.
  
- Realitat dels danys reclamats.
  
- Realitat de l'import dels danys.
  
- Causa dels danys i la seua relació amb el funcionament dels servicis públics.
  
Segons es pronuncia el Consell d'Estat en nombrosos dictàmens, com el número 3.780/1996, de 21 de novembre, que diu: «la càrrega de la prova pesa sobre la part reclamant d'acord amb els vells aforismes necessitas probandi incumbit ei qui agit i onus probandi incumbit actori i amb l'article 1214 del Codi Civil».
  
El reclamant presenta per a acreditar els fets meres fotocòpies de documents privats, que poden ser formalitzades per qualsevol, sense cap rigor de prova i, d'altra banda, al servici territorial d'esta conselleria, segons l'informe tècnic remés, no li consta l'existència de les dites pedres.
  
4. El Tribunal Suprem configura els requisits que necessàriament han de concórrer per a apreciar les responsabilitats que en cada cas es reclamen, «la institució o figura jurídica de la indemnització per responsabilitat patrimonial de l'estat o ens públics (articles 40 i concordants, Llei de Règim Jurídic i articles 121 i concordants, Llei d'Expropiació Forçosa) queda configurada per mitjà de l'acreditació d'una sèrie de requisits com: a) efectiva realitat del dany avaluable econòmicament i individualitzat en relació amb una persona o grup de persones, b) que el dany o lesió patrimonial patit pel reclamant siga conseqüència del funcionament normal o anormal dels servicis públics en una relació directa i immediata i exclusiva de causa a efecte, sense intervenció estranya que haguera d'influir, alterant en el nexe causal, i c) que no s'haja produït força major ?sentències 23 de gener de 1970 (R 212), 9 de juny de 1976 (R 3553), 4 d'octubre de 1978 (R 3319)...» ?Sentència 11 d'abril de 1978 (RA 4426).
  
La primera i fonamental justificació que s'ha d'exigir a tota reclamació de danys i perjuís, per imperatiu legal, ha de versar precisament sobre la relació causa-efecte, entre els servicis públics i la lesió al·legada pel particular reclamant, ja que tal com s'ha pronunciat el Consell d'Estat en nombrosos dictàmens «per a l'estimació de la reclamació no n'hi ha prou a provar el dany i l'existència de l'obstacle, si no que és necessari acreditar la realitat de l'accident, la relació de causalitat entre la lesió i el funcionament dels servicis de conservació» (Dictamen 1604/1991 Secc. 6a 23.01.1092).
  
És doctrina reiterada d'este Consell que no basta provar l'existència d'un dany i la d'una deficiència en la carretera, si no que és necessari provar, d'alguna manera la vinculació causal entre els dos (entre els més recents dictàmens de 6 de juny de 1991, número 773/1991, 19 de setembre de 1991, número 1.060/1991, de 10 d'octubre de 1991, número 12.19 i 14 de novembre de 1991, número 1408/1991).
  
Tanmateix, en este cas no s'ha acreditat, a pesar de les possibilitats oferides en l'expedient, ni la realitat del fet, ni del dany, ni en conseqüència de l'existència de relació de causalitat d'este amb el funcionament dels servicis públics.
  
5. Que el Consell d'Estat establix precisament, que «el deure de vigilància no pot excedir del que siga raonablement exigible, entre el que no es té una vigilància tan intensa que, sense que hi haja espai de temps no immediat o instantani, tinga cura que el trànsit de la calçada siga lliure i expedit» (dictàmens núm. 774/1991, de 6 de juny de 1991, núm. 1.540/1991, de 5 de desembre de 1991; núm. 1651/1992, de 23 de gener de 1992).
  
No consta en l'expedient l'incompliment del deure positiu de l'administració titular de la via en qüestió pel que fa a les labors de conservació de la carretera i que s'haguera pogut traduir en l'omissió de la deguda vigilància atribuïble als òrgans encarregats del manteniment, màximament quan, com ha declarat en altres ocasions este Consell d'Estat «el deure de vigilància no pot excedir del que siga raonablement exigible ...» (Dictamen núm. 1504/1994, Secc. 6a, 03.11.1994).
  
6. Que el Consell Jurídic Consultiu ha emés dictamen número 152/2003, en el qual s'ha considerat de conformitat amb el dret la proposta de resolució formulada per l'instructor en el present expedient.
  
Vists els fets, els fonaments de dret aplicables i d'acord amb la normativa de general i singular aplicació, i fent ús de les atribucions conferides en l'article 35 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre del Govern Valencià, dicte la següent resolució:
  
Desestimar en la seua reclamació, a Pedro Sebastián Andreu Celdrán, per no quedar acreditada la concurrència dels requisits exigits en els articles 139 i següents de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú.
  
Contra la present resolució, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar, potestativament, recurs de reposició davant del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, en el termini d'un mes, comptador des de l'endemà de la recepció d'esta, d'acord amb el que preveu l'article 116 de la Llei 4/1999, de modificació de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú o, directament, recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en el termini de dos mesos comptadors des de l'endemà de la recepció d'esta, de conformitat amb el que disposa l'article 46.1 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa. Tot això sense perjuí que s'utilitze qualsevol altra via que es considere oportuna.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 4637, del 25-11-2003 (2003/12360)

Notificación a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expediente número 074/2002.
--------------------------------------------------------------------------

### Datos del documento

Número DOGV
:   4637

Fecha DOGV
:   25-11-2003

Sección del DOGV
:   V. OTROS ANUNCIOS - G) OTROS ASUNTOS

Número del documento
:   2003/12360

CVE


Fecha del documento


Organismo emisor
:   Conselleria de Infraestructuras y Transporte

Tipo de documento
:   Anuncio

Notificación a Pedro Sebastián Andreu Celdrán. Expediente número 074/2002. [2003/Q12360]
  
De conformidad con lo establecido en el artículo 59.4 de la Ley 30/1992, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, se procede a notificar a Pedro Sebastián Andreu Celdrán la Resolución del conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, de 1 de abril de 2003, del expediente 074/2002.
  
Vista la reclamación interpuesta en el expediente 074/2002, así como los antecedentes que constan en el Servicio de Gestión Administrativa, resultan los siguientes:
  
Antecedentes de hecho
  
1. Con fecha 23 de enero de 2002, y número de registro 1937, tuvo entrada en los servicios centrales de esta conselleria, reclamación de responsabilidad patrimonial interpuesta por Pedro Sebastián Andreu Celdrán, afirmando en su escrito lo siguiente:
  
«Que el pasado día 17 de diciembre de 2001, circulaba con el vehículo de mi propiedad MU-1040-AJ, por la carretera comarcal CV-81 dirección Ontinyent, y estando a la altura del puerto de Bocairent, donde circulaba detrás de un camión me encontré de forma imprevista en la calzada con piedras de gran tamaño que se habían desprendido de la ladera de las montañas, no pudiendo realizar maniobra de evasión para impedir la colisión... y como consecuencia de ello sufrí daños en los bajos de la parte delantera de mi vehículo».
  
2. Con el escrito de reclamación se aportó dos fotocopias, una de la factura de reparación y otra de un servicio de asistencia por RACE.
  
3. Con fecha 1 de febrero de 2002, se les acusó recibo de su escrito de interposición de reclamación de responsabilidad patrimonial, notificándose a su vez, la suspensión establecida en el artículo 42.5.c de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, hasta la recepción de documentos e informe técnico, que se requirieron al Servicio Territorial de Carreteras, conforme con lo establecido en el artículo 10 de del Real Decreto 429/1993, de 26 de marzo, por el que se aprueba el Reglamento de los Procedimientos de las Administraciones Públicas en Materia de Responsabilidad Patrimonial.
  
4. Evacuados los informes técnicos requeridos, se procedió a admitir a trámite en virtud de Resolución del conseller, de 22 de abril de 2002, a la vez que por acuerdo del instructor, se procedió abrir periodo probatorio, requiriéndose a la parte para que efectuara actividad probatoria sobre determinados aspectos por clarificar. Lo que no llevó a efecto.
  
5. Con fecha 26 de agosto de 2002, se le puso de manifiesto el expediente a fin de dar cumplimiento con el trámite de audiencia conforme lo establecido en el Real Decreto 429/1993, de 26 de marzo, otorgándole un plazo de 10 días para que alegara lo que a su derecho convenga. Con fecha 9 de septiembre se reclamó telefónicamente la remisión de documentos que con número 4 y 5 figuraba en el expediente, siendo remitido con fecha 10 de septiembre, sin que hiciera uso del referido derecho de audiencia.
  
6. Una vez formalizada la propuesta de resolución, fue sometida a dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, que fue evacuado en fecha 28 de marzo de 2003.
  
Fundamentación jurídica
  
1. Derecho de reclamación de la responsabilidad patrimonial a las administraciones públicas. La Constitución en su artículo 106.2 y la Ley 30/1992, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, en su artículo 139, párrafo 1, disponen: «Los particulares tendrán derecho a ser indemnizados por las administraciones públicas correspondientes de toda lesión que sufran en cualquiera de sus bienes y derechos, salvo en los casos de fuerza mayor, siempre que la lesión sea consecuencia del funcionamiento normal o anormal de los servicios públicos?.
  
2. Resolución. A tenor de lo dispuesto en el artículo 142.2 de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y Procedimiento Administrativo Común le corresponde dictar la correspondiente resolución sobre reclamación de responsabilidad patrimonial, al conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes.
  
3. Ausencia de material probatorio. Antes de entrar en el análisis de la legislación vigente aplicable al supuesto que nos ocupa, conviene señalar los hechos que tras la tramitación del expediente no ha quedado acreditado:
  
- Titularidad del vehículo.
  
- Realidad del siniestro cuyos daños se reclaman.
  
- Realidad de los daños reclamados.
  
- Realidad del importe de los daños.
  
- Causa de los daños y su relación con el funcionamiento de los servicios públicos.
  
Según se pronuncia el Consejo de Estado en numerosos dictámenes, como el número 3.780/1996, de 21 de noviembre, que dice: «la carga de la prueba pesa sobre la parte reclamante de acuerdo con los viejos aforismos necessitas probandi incumbit ei qui agit y onus probandi incumbit actori y con el artículo 1214 del Código Civil».
  
El reclamante presenta para acreditar los hechos meras fotocopias de documentos privados, que pueden ser formalizadas por cualquiera, sin ningún rigor probatorio y, por otra parte, al servicio territorial de esta conselleria, según informe técnico remitido, no le consta la existencia de dichas piedras.
  
4. El Tribunal Supremo configura los requisitos que necesariamente deben concurrir para apreciar las responsabilidades que en cada caso se reclamen, «la institución o figura jurídica de la indemnización por responsabilidad patrimonial del estado o entes públicos (arts. 40 y concordantes, Ley de Régimen Jurídico y artículo 121 y concordantes, Ley de Expropiación Forzosa) queda configurada mediante el acreditamiento de una serie de requisitos tales como: a) efectiva realidad del daño evaluable económicamente e individualizado en relación a una persona o grupo de personas, b) que el daño o lesión patrimonial sufrido por el reclamante sea consecuencia del funcionamiento normal o anormal de los servicios públicos en una relación directa e inmediata y exclusiva de causa a efecto, sin intervención extraña que debiera influir, alterando en el nexo causal, y c) que no se haya producido fuerza mayor ?sentencias 23 de enero de 1970 (R 212), 9 de junio de 1976 (R 3553), 4 de octubre de 1978 (R.3319)...» ?Sentencia 11 de abril de 1978 (RA 4426).
  
La primera y fundamental justificación que ha de exigirse a toda reclamación de daños y perjuicios, por imperativo legal, ha de versar precisamente sobre la relación causa-efecto, entre los servicios públicos y la lesión alegada por el particular reclamante, ya que tal y como se ha pronunciado el Consejo de Estado en numerosos dictámenes «para la estimación de la reclamación no basta con probar el daño y la existencia del obstáculo, si no que es necesario acreditar la realidad del accidente, la relación de causalidad entre la lesión y el funcionamiento de los servicios de conservación». (Dictamen 1604/1991, Secc. 6.ª 23.01.1992).
  
Es doctrina reiterada de este Consejo que no basta probar la existencia de un daño y la de una deficiencia en la carretera, si no que es preciso probar, de algún modo la vinculación causal entre los dos (entre los más recientes dictámenes de 6 de junio de 1991, número 773/1991, 19 de septiembre de 1991, número 1060/1991, de 10 de octubre de 1991, número 12.19 y 14 de noviembre de 1991 número 1408/1991).
  
Sin embargo, en éste caso no se ha acreditado, pese a las posibilidades ofrecidas en el expediente, ni la realidad del hecho, ni del daño, ni en consecuencia de la existencia de relación de causalidad del mismo con el funcionamiento de los servicios públicos.
  
5. Que el Consejo de Estado establece precisamente, que «el deber de vigilancia no puede exceder de lo que sea razonablemente exigible, entre lo que no se cuenta una vigilancia tan intenta que, sin mediar lapso de tiempo no inmediato o instantáneo, cuide de que el tráfico de la calzada sea libre y expedito» (dictámenes núm. 774/1991, de 6 de junio de 1991, núm 1540/1991, de 5 de diciembre de 1991; núm, 1651/1992, de 23 de enero de 1992).
  
No consta en el expediente el incumplimiento del deber positivo de la administración titular de la vía en cuestión por lo que respecta a las labores de conservación de la carretera y que se hubiera podido traducir en la omisión de la debida vigilancia atribuible a los órganos encargados del mantenimiento, máxime cuando, como ha declarado en otras ocasiones este Consejo de Estado «el deber de vigilancia no puede exceder de lo que sea razonablemente exigible...» (Dictamen núm. 1504/1994, Secc. 6.ª, 03.11.1994).
  
6. Que el Consejo Jurídico Consultivo ha emitido dictamen número 152/2003, en el que se ha considerado conforme a derecho la propuesta de resolución formulada por el instructor en el presente expediente.
  
Vistos los hechos, fundamentos de derecho aplicables y de acuerdo con la normativa de general y singular aplicación, en uso de las de las atribuciones conferidas en el artículo 35 de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, del Gobierno Valenciano, vengo a dictar la siguiente resolución:
  
Desestimar en su reclamación, a Pedro Sebastián Celdrán, por no quedar acreditado la concurrencia de los requisitos exigidos en los artículos 139 y siguientes de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común.
  
Contra la presente resolución, que pone fin a la vía administrativa, se podrá interponer, potestativamente, recurso de reposición ante el conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, en el plazo de un mes, contado desde el día siguiente a la recepción de la misma, de acuerdo con lo previsto en el artículo 116 de la Ley 4/1999, de modificación de la Ley 30/1992, de 26 de noviembre, de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común, o directamente recurso contencioso administrativo ante la Sala de lo Contencioso Administrativo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana en el plazo de dos meses, contados desde el día siguiente a la recepción de la misma, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 46.1 de la Ley 29/1998, de 13 de julio, Reguladora de la Jurisdicción Contenciosa Administrativa. Todo ello sin perjuicio de que se utilice cualquier otra vía que se considere oportuna.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML