Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV – Disposició
=================

Compartir

Compartir

Tornar

Guardar el document Descarregar les metadades en format XML

Sumari del DOGV 7733, del 03-03-2016 (2016/1447)

DECRET 22/2016, de 26 de febrer, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estat**VIGENT**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/va/eli/es-vc/d/2016/02/26/22/dof/vci/html**

### Dades del document

Número de DOGV
:   7733

Data del DOGV
:   03-03-2016

Secció del DOGV
:   I. DISPOSICIONS GENERALS

Número del document
:   2016/1447

CVE


Data del document
:   26-02-2016

Organisme emissor
:   Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport

Tipus de document
:   Decret

Descriptors 

:   * [Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport](javascript:void(0))
    * [legislació](javascript:void(0))

DECRET 22/2016, de 26 de febrer, del Consell, pel qual es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. [2016/1447]  
PREÀMBUL  
  
L'article 49.1.5 de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana estableix la competència exclusiva de la Generalitat en matèria de patrimoni històric, artístic, monumental, arquitectònic, arqueològic i científic. Així mateix, l'article 26.2 de Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat, del Patrimoni Cultural Valencià, disposa que la declaració d'un bé d'interés cultural s'ha de fer per decret del Consell, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura. Tot això sense perjuí de les competències que l'article 6 de la Llei 16/1985, de 25 de juny, del Patrimoni Històric Espanyol, reserva a l'Administració General de l'Estat.  
Per Resolució de 18 de febrer de 2015, de la Conselleria de Educació, Cultura i Esport, es va acordar incoar l'expedient per a la declaració com a Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, de la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. La resolució, amb el seus annexos, va ser comunicada als interessats en l'expedient, als quals se'ls va concedir el tràmit d'audiència.  
  
En compliment del que disposa l'article 27 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en l'expedient consten els informes favorables de la Universitat d'Alacant, la Universitat Catòlica de Valencia Sant Vicent Màrtir i la Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València.  
Per això, complits els tràmits previstos en l'article 43 de la Llei 5/1983, del Consell, i en els articles 26 i següents de la Llei 4/1998, del Patrimoni Cultural Valencià, a proposta del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i amb la deliberació prèvia del Consell, en la seua reunió del dia 26 de febrer de 2016,  
  
  
DECRETE  
  
Article 1. Objecte  
Es declara Bé d'Interés Cultural, amb la categoria d'Espai Etnològic, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.  
  
Article 2. Delimitació de l'entorn i règim de protecció  
L'entorn de protecció afectat per la declaració de Bé d'Interès Cultural, així com el seu règim de protecció, queda definit en els annexos I i II que formen part del present decret.  
  
  
DISPOSICIONS ADDICIONALS  
  
Primera. Publicació i inscripció  
El present decret es publicarà en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i en el Boletín Oficial del Estado, i la declaració s'inscriurà en la secció primera de l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià i es comunicarà, així mateix, al Registre General de Béns d'Interés Cultural del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.  
  
  
Segona. Absència d'incidència en la despesa pública de la present disposició  
L'aplicació i el desplegament del present decret no podrà tindre cap incidència en la dotació de tots i cada un dels capítols de despesa assignada a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, i en tot cas haurà de ser atés amb els mitjans personals i materials de la conselleria competent per raó de la matèria.  
  
DISPOSICIÓ FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El present decret entrarà en vigor l'endemà de la publicació en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
Castelló de la Plana, 26 de febrer de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
  
ANNEX I  
Dades sobre el bé objecte de la declaració  
  
1. Denominació: Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.  
  
2. Localització:  
2.1. Comunitat autònoma: Comunitat Valenciana.  
2.2. Província: Alacant.  
2.3. Municipi: Banyeres de Mariola.  
  
3. Delimitació:  
3.1. Justificació de la delimitació de l'espai etnològic  
Es consideren inclosos en l'àmbit proposat com a espai etnològic els edificis de més rellevància vinculats a l'aprofitament hidràulic de les aigües del riu Vinalopó al terme de Banyeres de Mariola, tant per a un ús industrial moliner com per a un ús agrícola, el mateix riu Vinalopó en aquest tram i els terrenys directament vinculats als edificis anteriorment esmentats i les ribes del riu.  
3.1.1. Definició literal de la delimitació  
Origen: vèrtex nord-oest de la parcel·la 513 del polígon 014, punt A.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: des de l'origen la línia delimitadora recorre el límit nord de les parcel·les 513, 549 (introduint-s'hi i excloent les edificacions que hi ha dins), 548, 547, 555, 605 i 546 del polígon cadastral núm. 14. Travessa la carretera CV-804 i continua pel seu límit amb la parcel·la 1 del polígon cadastral núm. 15 i amb la parcel·la 1 de l'illa cadastral 28741, incorporant-la. Prossegueix pel límit entre les parcel·les 217 i 240 d'aquest polígon, i d'aquesta última amb la parcel·la 3, fins a continuar incorporant la parcel·la 3b i una franja de 15 m des de l'eix del riu sobre les parcel·les 12 i 88 (incorporant les restes del molí de Serrella), incloent-hi les parcel·les 89 i 118.  
La línia continua cap al nord pel límit oest de la parcel·la 213, envolta la 218, continua pels límits oest i nord de la 123, els límits nord de la 38, pel límit nord de la parcel·la 190b (séquia i partidor), incorporant-la, i inclou el camí fins a la carretera CV-795. Pel límit est del camí descendeix fins a continuar per una línia virtual paral·lela al riu situada a 20 m de l'eix del riu. La línia descendeix cap al sud pel límit entre les parcel·les 196 i 197. Travessa el riu, entra en el polígon 12 i deriva aigües avall per una línia virtual situada a 15 m de l'eix del riu fins a la séquia del molí de l'Ombria.  
Prossegueix pel límit sud de la séquia. Incorpora la totalitat de la parcel·la 477. Prossegueix per una línia virtual paral·lela a l'eix del riu i situada a 15 m d'aquest, travessant les parcel·les 476, 473, 475, 474 i 123.  
Integra les parcel·les 117 i la 13. Travessa la carretera CV-804 i inclou les parcel·les 54b, 53b, 51b i 042 del polígon 13. Travessa el riu i continua pel límit oest de la parcel·la 513 del polígon 14 fins al punt d'origen.  
3.1.2. Delimitació gràfica  
El plànol figura en l'annex II d'aquest decret.  
3. 2. Justificació de la delimitació de l'entorn de protecció de l'espai etnològic  
En l'entorn de protecció s'inclou la unitat paisatgística formada per la conca del riu Vinalopó, que alimenta els molins, i els vessants de les muntanyes que el conformen, limitada també pels camins més pròxims des d'on és possible la contemplació del bé d'interés cultural. Per a la concreció de l'àmbit del bé d'interés cultural en les franges establides per distàncies a l'eix del riu, caldrà ajustar-se a la constatació amb la realitat física. La representació gràfica de l'annex II, basada en el cadastre vigent, és, a aquests efectes, merament indicativa.  
  
3. 2. 1. Definició literal de la delimitació  
Origen: vèrtex sud-oest de la parcel·la cadastral 512 del polígon cadastral núm. 14, punt B.  
Sentit: horari.  
Línia delimitadora: la línia es dirigeix al nord pel límit oest de la parcel·la 512, gira a l'est per la prolongació virtual del límit sud de la parcel·la 514 i des del seu vèrtex sud-est es dirigeix a la fatxada de l'edificació existent en la parcel·la 650. Continua per la prolongació virtual de la dita fatxada fins a la seua intersecció amb la parcel·la 505.  
Travessa les parcel·les 505 i 503 fins al vèrtex nord de la parcel·la 504, segueix pels límits nord de les parcel·les 504, 498 i 40. Creua el camí i incorpora les parcel·les 486, 485 i 483. Des del vèrtex nord-est de la 483 es dirigeix a la fatxada sud de l'edifici situat en la parcel·la 01 de l'illa cadastral 25749. Continua per aquesta fatxada i d'allí al vèrtex sud-est d'aquesta parcel·la 01. Continua incorporant la carretera CV-804 amb els talussos i murs de contenció del flanc nord. Travessa la carretera i es dirigeix al límit sud de la parcel·la 2 de l'illa 28741 fins a la seua intersecció amb la parcel·la 217 del polígon 15. Travessa des d'aquest punt la parcel·la 217 fins al límit est de la parcel·la 4, que incorpora. Creua el camí, segueix cap al sud-est incorporant-lo (amb els talussos i murs de contenció del flanc nord) i hi prossegueix després de creuar l'assagador de la Fontanella.  
La línia continua pel límit oest de la parcel·la 83 i sud de les parcel·les 84, 81, 80 i 78. Des del vèrtex sud-est de la 78 es dirigeix al vèrtex nord-oest de la 77. Prossegueix incorporant les parcel·les 77, 76, 107 i 108. Creua el camí cap al nord i l'incorpora en direcció est fins al vèrtex oest de la parcel·la 121. Continua pel límit nord de la parcel·la 121 (amb els talussos i murs de contenció tant del costat nord dels camins com de les parcel·les anteriorment enumerades), gira a nord pels límits oest de les parcel·les 189 i 188. Continua pel límit nord d'aquesta parcel·la 189. Segueix pel límit sud de la carretera CV-795 fins a la seua intersecció amb la prolongació sud de la mitgera est de la parcel·la 304 del polígon cadastral núm. 9. Des d'allí es diriegix al sud fins al vèrtex est de la parcel·la 196 del polígon 15. Continua des d'aquest vèrtex pel límit oest de la parcel·la 196, des d'allí creua el riu i prossegueix fins al vèrtex sud-est de la parcel·la 484e del polígon 12, en recorre el límit sud i prossegueix pel límit sud-est de la parcel·la 815. Creua el camí i, incorporant-lo, es dirigeix a la parcel·la 003, i passa pel límit oest d'aquesta parcel·la fins al seu vèrtex sud.  
Es dirigeix fins a la seua intersecció amb la prolongació virtual de la mitgera entre les parcel·les 461 i 460; prossegueix pel barranc o camí entre les parcel·les 464, 455, 454 i 433, i amb les 453, 452, 450 i 448, incloent-lo. Es dirigeix després al vèrtex est de la parcel·la 768 i des d'allí recorre el límit sud-oest de la parcel·la 127, 662, 661, 663 i 129a fins al camí.  
Travessa el camí i prossegueix pel límit est de la parcel·la 112, i pel límit sud de les parcel·les 95 i 96. Segueix cap al nord-oest pel camí, incloent-lo (amb els seus talussos i murs de contenció), i es dirigeix al límit est de la parcel·la 22721. Segueix al nord per aquest límit, gira a l'oest pel camí i recorre el límit nord d'aquesta parcel·la fins a girar al nord i continuar pel límit entre les parcel·les 76 i 93. Travessa la carretera CV-804 i continua per la mitgera entre les parcel·les 170 i 54 del polígon 13. Continua pel límit sud de la parcel·la 53. Des del vèrtex sud-oest d'aquesta parcel·la es dirigeix al vèrtex nord-est de la parcel·la 52. Continua pel límit nord de la parcel·la 52. Creua la parcel·la 46 i segueix per les mitgeres nord de les parcel·les 185, 002 i 47. Gira al nord per la prolongació virtual del límit oest de la parcel·la 042 fins a prosseguir per aquest límit fins al riu. Creua el riu i envolta la parcel·la 513 del polígon 014 i des d'allí torna al punt d'origen B.  
3.2.2. Delimitació gràfica  
El plans figura en l'annex II d'aquest decret.  
  
4. Descripció i dades historicoartístiques  
El curs alt del riu Vinalopó presenta un ric i variat repertori de solucions tècniques per a l'aprofitament de l'aigua en activitats domèstiques i productives. Les distintes cultures que s'han assentat en esta zona han anat construint al llarg dels segles tota una sèrie d'elements del patrimoni hidràulic a fi d'utilitzar fins a l'última gota d'aigua existent.  
  
Els sistemes de regadiu derivats del riu Vinalopó, fonamentats en el partidor d'aigües que distribueix històricament l'aigua de reg per als termes de Banyeres de Mariola, Bocairent i Beneixama. Els microsistemes hidràulics construïts a partir de l'aprofitament de fonts i galeries drenants (els nostres alcavons o mines d'aigua, equivalents a les foggares nord-africanes i els famosos qanats iranians). Els sistemes d'assut i séquia dotats de basses de decantació i alimentats de forma complementària per alcavons, al servei de molins fariners, drapers i paperers. I els llavadors per a l'ús domèstic, etc.  
Una de les principals singularitats del patrimoni cultural de l'aigua de l'alt Vinalopó és la segregació, quasi total, entre usos de regadiu i usos mecànics de l'aigua. La construcció de molins es va concentrar històricament sobre el mateix curs del riu, fora dels sistemes de séquies construïts per al regadiu, amb l'excepció de l'enginy que aprofitava ja en el segle xiv la caiguda al riu de la porció de l'aigua del partidor que corresponia a Biar.  
El creixement de la població en època andalusina i després de la conquista cristiana va impulsar la construcció de molins fariners al riu. La intensificació de l'activitat mercantil i la indústria drapera va impulsar des del segle xv la construcció de molins per a l'aprest de draps (molins drapers, batans). Amb el desenvolupament de la indústria del paper, en el segle xviii va començar la construcció al riu de molins paperers, tendència mantinguda fins al segle xx en paral·lel a l'increment de la demanda de paper de fumar. Als termes de Bocairent i Banyeres de Mariola van arribar a funcionar fins a catorze enginys paperers. La reutilització històrica d'un mateix salt artificial d'aigua per molins de diverses tipologies és habitual, i de vegades es conserven molins de diversos tipus construïts en associació.  
Banyeres de Mariola és hui en dia una vila industrial gràcies al seu passat hidràulic. L'Ajuntament de Banyeres de Mariola ha sigut i és especialment sensible a la protecció i la recuperació del patrimoni cultural de l'aigua, fonament de la seua industrialització i de la seua identitat cultural com a població. La creació, en 1997, del Museu Valencià del Paper de Banyeres de Mariola constitueix el punt de partida de l'acció pública municipal en pro del patrimoni hidràulic local, gràcies a la col·lecció cedida per Juan Castelló Mora, origen de l'actual museu instal·lat a Vil·la Rosario.  
L'Ajuntament de Banyeres de Mariola, no obstant això, pretén fer del museu un museu viu. El propòsit sempre ha sigut, per tant, que el museu tinga com a ubicació permanent algun dels monumentals molins paperers del Vinalopó, restaurat a aquest efecte estructuralment i funcionalment. El punt de partida va ser la compra per l'Ajuntament, en 1991, de tots els edificis, les instal·lacions hidràuliques i els terrenys de l'extinta Papeleras Reunidas, SA (molins de l'Ombria, de Sol i del Pont).  
S'han dut a terme obres de consolidació interior i exterior del molí de l'Ombria. S'ha rehabilitat la coberta de la nau principal del molí del Pont. Així mateix, s'ha dut a terme la restauració de la séquia i la bassa de decantació del molí de Sol, de gran interés paisatgístic i ambiental. Les intervencions en aquest molí van continuar amb la consolidació de l'interior i la rehabilitació de la coberta de la nau principal, i amb la recuperació d'un dels edificis annexos per a la creació d'un centre d'interpretació del riu Vinalopó i de la indústria paperera. Dins del capítol de conservació i restauració d'infraestructures hidràuliques destaca la recuperació d'una séquia de 50 metres de longitud vinculada al partidor de les aigües.  
Les intervencions de conservació, restauració i posada en valor han estat orientades a fer possible el gaudi públic del patrimoni hidràulic del riu. Amb aquest objecte s'ha creat la Ruta dels Molins per mitjà de l'obertura, el condicionament i la senyalització de l'itinerari que va vora el riu Vinalopó, que permet fer un recorregut circular per l'àrea de gran part de l'espai etnològic.  
Així doncs, el riu Vinalopó presenta al seu pas per Banyeres de Mariola un gran interés cultural, etnogràfic i arquitectònic, en un entorn pràcticament intacte, sense degradació biològica, pol·lució o contaminació acústica; té a més una rica flora i fauna, i afig a la seua riquesa paisatgística i mediambiental nombrosos elements de l'anomenada arquitectura industrial o de l'aigua.  
  
- Descripció detallada del sistema hidràulic  
1. Partidor i séquia del Reg Major (tram d'entrada i eixida del partidor): és l'edifici on es fa el repartiment de l'aigua de la séquia del Reg Major, al marge dret del riu Vinalopó. Propietat de les comunitats de regants de Banyeres de Mariola, Bocairent i Beneixama. Exemple de la sàvia distribució d'aigües que van posar en pràctica els nostres avantpassats. Al denominat assut de la Tosca, l'aigua del riu és embassada per mitjà d'una característica presa i conduïda pel marge dret al partidor per la séquia del Reg Major, on es distribuïx entre Banyeres, Bocairent i la vall de Beneixama, punt en què torna al riu l'aigua pertanyent a aquesta última població. Obra construïda per Pròsper Lafarga en 1911. Bon estat de conservació. La comporta o trestellador que s'utilitza és encara de fusta. Per a poder accedir a l'interior són necessàries tres claus, una per cada una de les poblacions que disposen de l'aigua. Per aquest motiu, anualment, al final del mes de març els representants de cada una de les juntes dels sindicats majors del reg dels tres municipis, complint amb la tradició, es reuneixen per a la revisió de l'edifici.  
  
2. Molins del Partidor: es tracta de dos molins antics de propietat privada, l'un de farina i l'altre de paper, que aprofitaven l'aigua del partidor, tornada després al riu. Se sap per la documentació que en 1877 es presenta un projecte al Sindicat de Reg de Beneixama per a «construirlo aguas debajo de la casita del Partidor, aprovechando las aguas que caen destinadas para el riego del Valle de Beneixama». El molí va estar funcionant com a fàbrica de paper fins a 1905, desdoblant-se en un molí fariner aigües amunt i en un edifici de telers mecànics aigües avall, i dividint d'aquesta manera el salt del primigeni molí paperer en dos. En l'actualitat persisteix el lloc on estava emplaçada la roda hidràulica. La seua estructura s'assembla als molins paperers de la zona, característics per les seues cobertes sostingudes amb voltes per aresta en la planta baixa, on es feia el paper; la primera planta servia de lloc per a la selecció dels draps i el seu forjat els sostenien bigues; l'última planta, on les finestres eren més grans, servia per assecar el paper. En l'actualitat estan ben conservats com a segona residència i casa rural.  
  
3. Assut del molí de l'Ombria o de la Font del Sapo: assut sobre el riu Vinalopó construït l'any 1779 amb carreus de dimensions mitjanes. Presenta una fisonomia semicircular que vol adaptar-se al terreny, i exerceix encara la funció de contindre l'aigua per a enviar-la per una séquia, pel marge esquerre, a la bassa del molí de l'Ombria, perquè el cabal, endinsant-se en el molí, servira com a motor principal per al moviment de la seua maquinària interna.  
4. Séquia del molí de l'Ombria: la séquia, pertanyent al sistema de reg tradicional, va ser construïda en 1779. Recorre pel marge esquerre del riu una distància de cinc-cents metres fins a arribar al molí de l'Ombria. Pren l'aigua de l'assut situat davall del partidor, aprofitant la que corre pel riu i la que s'aboca del partidor, destinades al reg de Beneixama. S'utilitzava la força per a accionar la roda hidràulica i fer funcionar la maquinària del molí. El seu estat de conservació és regular i li falten alguns carreus pel recorregut de la séquia.  
  
5. Bassa del molí de l'Ombria, mina i font: es tracta d'una bassa construïda en 1779, situada al marge esquerre i alimentada per una font, que es troba a escassos metres del molí, en la part posterior. De planta rectangular i feta amb maçoneria de calç amb pedra travada, la bassa és un exemple únic en la zona a causa de la solució donada a un conflicte per la construcció de la séquia, que portava aigua des de l'assut fins al molí. La séquia havia de passar per damunt de la mateixa bassa, però el propietari de la bassa no hi va accedir i van construir la séquia per davall de la bassa, fent una gran volta de mig canó per a sostindre el pes de la bassa. El seu estat de conservació és regular.  
6. Molí de l'Ombria: primer molí paperer de Banyeres de Mariola, la construcció del qual es va iniciar en 1779 i situat al marge esquerre del riu Vinalopó. Dedicat des del principi a l'elaboració de paper blanc, que derivaria en 1830 a l'elaboració de paper de fumar. Se li afigen noves edificacions, així com un molí fariner annex. Al final del segle xix es reconverteix en centre productor d'energia elèctrica i en fàbrica de licors. En 1934 s'integra en Papeleras Reunidas, SA i cessa l'activitat en 1964. El conjunt d'edificacions presenta una planta bastant irregular a causa de les successives ampliacions i a la instal·lació del molí fariner annex. El seu estat de conservació és roín, en ruïnes.  
7. Assuts del molí de Serrella i llavador: assuts sobre el riu Vinalopó construïts aproximadament al final del segle xviii, coincidint amb la construcció del molí fariner. Compostos de carreus units per mitjà de grapes a fi de subministrar l'energia necessària per a accionar el mecanisme del molí fariner. El seu estat de conservació és regular. Al costat de les construccions anteriors trobem un llavador xicotet que presenta mal estat de conservació a causa del desús.  
  
8. Molí de Serrella (espai denominat cacau o infern): va ser un molí fariner, que es troba totalment reformat com a vivenda. Forma part del bé només el cacau o concavitat sota terra, en què es col·locaven la roda i l'enginy amb què es movia la maquinària de l'antic molí.  
  
9. Assut del molí de Sol o Blanco y Negro: assut sobre el riu Vinalopó. Parada d'aigua reconduïda per mitjà d'una séquia a fi d'impulsar la maquinària per a la fabricació del paper al molí de Sol. El seu estat de conservació és bo.  
10. Séquia del molí de Sol: séquia construïda en 1856 que condueix l'aigua des de l'assut fins al molí pel marge dret. El molí tenia la seua pròpia presa per mitjà d'un assut fet al riu, d'on part de l'aigua era conduïda per aquesta séquia, descoberta en el primer tram i feta per mitjà d'un alcavó en el tram final fins a una bassa que servia de depòsit. El seu estat de conservació és bo.  
  
11. Molí de Torró, assut i font: molí fariner construït al final del segle xvii al marge dret del riu. Presentava una planta rectangular amb fatxada senzilla i coberta de dos vessants. És en 1764 quan sabem que pertany a la família Torró, la qual dóna nom a la construcció. A escassos metres del molí es troba l'assut que embassa l'aigua per a desviar-la a una roda hidràulica. La font d'una canella que deposita l'aigua en una pica xicoteta rectangular se situa en una de les seues parets. L'estat de conservació és roín, en ruïnes; només es conserven les voltes davall les quals s'ubicaven les moles.  
12. Basses de decantació i alcavó del molí de Sol: basses de planta rectangular de grans dimensions construïdes en 1856 i situades al marge dret del riu. Són un conjunt de depòsits on es produeix la sedimentació de les partícules en suspensió d'aigua de forma molt lenta. L'alcavó o mina és una galeria subterrània excavada en la pedra d'uns quatre-cents metres de longitud. El seu estat de conservació és bo.  
  
13. Molí de Sol o Blanco y Negro, i ximenera: molí situat al marge dret del riu. És edificat en 1856 i es dedica, quasi sense interrupció, a l'elaboració de paper de fumar. Al final del segle xix es converteix en un dels centres productors de paper fumar i llibrets més importants d'Espanya. S'integra en 1934 en Papeleras Reunidas, SA i tanca l'any 1964. El primitiu cos principal del molí presenta una estructura harmoniosa i elegant, que observa la tipologia clàssica en aquest tipus d'edificacions. La fatxada principal, al costat oposat al riu, presenta una planta baixa dedicada a oficines i vivendes, ampliada més tard cap a ponent amb una edificació de menor altura i una terrassa envidrada limitada amb una barana construïda en carreus esculpits amb la denominació del molí: Blanco y Negro. També cap al nord es van afegir noves edificacions per a ubicar la classificació i la preparació de les matèries primeres, el taller mecànic, la serradora i l'ermita, entre altres. A la fatxada que dóna al riu s'observen dos plantes, més el semisoterrani, lloc on s'elaborava el paper a mà i se situava la roda hidràulica, posteriorment destinada a contindre les tines holandeses, i una altra a un nivell inferior, de construcció posterior, per a col·locar la màquina contínua. El molí tenia a més una ximenera de planta circular, substituïda per l'actual de planta quadrada escalonada. L'estat de conservació del cos principal del molí és bo, però no el de les edificacions annexes.  
  
14. Aqüeducte del molí del Pont: aqüeducte sobre el riu, construït en 1877, pròxim al molí de Sol. L'aigua que ix del molí de Sol salva el llit del riu per mitjà d'un aqüeducte de carreus que segueix la séquia pel marge esquerre fins al molí del Pont. El seu estat de conservació és regular.  
15. Molí del Pont o la Innovadora, ximenera, alcavó i font: molí situat al marge esquerre del riu. Edificat en 1877 i adjunt a l'antic emplaçament del molí fariner alçat en 1758. S'integra més tard en Papeleras Reunidas, SA i tanca en 1964. Consta d'una planta semisoterrani amb sostre voltat. La planta baixa contenia la secció de classificació de draps i la vivenda, mentres que les dos plantes superiors es destinaven a l'assecatge del paper. A la part nord s'instal·la posteriorment la caldera de vapor, que encara es conserva. A llevant es va alçar, annexa, una altra nau per a les tines holandeses, i a ponent, exempta, una altra nau com a magatzem del paper acabat. El molí té a més una notable ximenera de planta troncocònica. El molí del Pont no té assut propi per a derivar l'aigua, que arreplega directament de l'eixida del molí de Sol. Poc abans d'arribar al molí, dos alcavons fets en la part superior de la séquia del molí, a l'assagador de Perolitet, en l'antic camí de Biar, proporcionaven aigua neta. La font es troba en una de les parets del molí. El seu estat de conservació és bo.  
  
16. Molí de l'Espenta o de l'Estrassa o molí de Sant Jordi, alcavó: molí situat al marge esquerre del riu. Construït en 1863, es coneix popularment com a molí de l'Espenta, perquè va ser parcialment arrossegat en una de les riuades del Vinalopó. No va tindre assut propi, sinó que l'aigua li arribava per mitjà d'un alcavó que partia del molí del Pont. Immoble de planta rectangular amb semisoterrani voltat, planta baixa i primera per a l'assecatge del paper. Al semisoterrani, amb una estructura de cobertes amb voltes, se situava la roda hidràulica i es fabricava el paper. La planta baixa, construïda amb jàsseres i bigues, era el lloc on se seleccionava el drap. La primera planta construïda estava coberta amb teules a dos vessants, amb l'interior de fusta i canyís, i servia per a penjar i assecar els fulls de paper. A l'edificació principal es van anar afegint annexos en la part nord. Al començament produïa paper d'estrassa i posteriorment va passar a l'elaboració de paper de fumar. L'alcavó o galeria subterrània porta l'aigua des del molí del Pont fins al molí de l'Espenta. El seu estat de conservació és roín, en ruïnes.  
  
  
5. Relació d'immobles que formen el sistema hidràulic  
1. Partidor i séquia del Reg Major (tram d'entrada i eixida del partidor)  
2. Molins del Partidor  
3. Assut del molí de l'Ombria o de la Font del Sapo  
4. Séquia del molí de l'Ombria  
5. Bassa del molí de l'Ombria, mina i font  
6. Molí de l'Ombria  
7. Assuts del molí de Serrella i llavador  
8. Molí de Serrella (espai denominat cacau o infern)  
9. Assut del molí de Sol o Blanco y Negro  
10. Séquia del molí de Sol  
11. Molí de Torró, assut i font  
12. Basses de decantació i alcavó del molí de Sol  
13. Molí de Sol o Blanco y Negro, i ximenera  
14. Aqüeducte del molí del Pont  
15. Molí del Pont o la Innovadora, ximenera, alcavó i font  
16. Molí de l'Espenta o l'Estrassa o molí de Sant Jordi, alcavó  
  
6. Normativa de protecció de l'espai etnològic  
  
6.1. Normativa general  
  
Article 1. De conformitat amb el que disposa l'article 35 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià, qualsevol intervenció que pretenga abordar-se en l'espai etnològic i el seu entorn de protecció requerirà l'autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura. Aquesta autorització s'emetrà d'acord amb els criteris establits en la present normativa, i per al que no preveja, per mitjà de l'aplicació directa dels criteris previstos en l'article 39 de la llei esmentada.  
Totes les intervencions requeriran, per a ser autoritzades, la definició precisa del seu abast, amb la documentació tècnica que per la seua especificitat els corresponga, i amb la ubicació parcel·lària i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la seua transcendència patrimonial.  
  
Article 2. Sense perjuí del que disposa l'article anterior, per mitjà d'un informe tècnic municipal motivat, es podrà establir que no és necessària l'autorització prèvia en les actuacions que se situen fora del present marc normatiu per falta de transcendència patrimonial, com seria el cas de les obres i instal·lacions dirigides a la mera conservació i reparació general, així com a l'equipament i la decoració interior, dels edificis situats en l'entorn de protecció i dels denominats molins del Partidor, i dels edificis vinculats a la zona d'acampada de l'espai etnològic  
En estos casos, l'Ajuntament comunicarà a aquesta administració en el termini de 10 dies la concessió de la llicència municipal, a la qual adjuntarà com a mínim l'informe tècnic que es menciona en el paràgraf anterior, un pla d'ubicació i el suport fotogràfic que permeta constatar la situació de partida i la falta de transcendència patrimonial d'allò que es pretén.  
  
Article 3. Totes les intervencions sobre els espais, els immobles i els equipaments històrics de l'espai etnològic i el seu entorn han de contemplar les cauteles arqueològiques previstes en l'article 62 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià. En qualsevol cas les actuacions arqueològiques hauran de ser autoritzades per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb l'article 60 de mateixa llei  
  
Article 4. Queda proscrita la introducció d'anuncis o publicitat exterior (excepte cartells informatius dels noms i activitats dels edificis) en qualsevol de les seues accepcions que irrompa en l'escena urbana o no urbana de l'àmbit protegit, excepte les relacionades amb activitats culturals o esdeveniments festius que, de manera ocasional, reversible i per un temps limitat, sol·liciten i obtinguen autorització expressa de la conselleria competent en matèria de cultura  
  
Article 5. Els camps i els camins dels àmbits protegits hauran de mantindre els talussos naturals o murets de tancament de maçoneria o pedra seca. Els tancaments hauran d'adaptar-se a les condicions de màxima permeabilitat visual i no-alteració dels components orogràfics del terreny  
  
Article 6. Les noves infraestructures, com les d'aprovisionament d'aigua, sempre que no perjudiquen el funcionament hidràulic dels molins, subministrament elèctric, telefonia, etc., hauran de ser soterrades, i no afectar el paisatge ni les fatxades dels immobles de l'espai etnològic i del seu entorn de protecció  
  
Article 7. La normativa present es considera suficient als efectes de la conservació, restauració i posada en valor de l'espai etnològic i del seu entorn de protecció, i mentrestant s'eximeix l'Ajuntament de Banyeres de Mariola de la redacció del pla especial requerit per l'article 39.3 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià  
  
  
6.2. Normativa de l'espai etnològic  
  
Article 8. Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou el residencial en els edificis existents, i els que, sent compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial de l'espai etnològic, contribuïsquen a la consecució d'aquests fins  
  
  
Article 9. Béns de rellevància local  
El règim d'intervencions en els béns de rellevància local relacionats en l'apartat 7 serà, fins que no s'incloguen en el Catàleg de béns i espais protegits amb aquesta expressa tipificació protectora, i aquest no reba la pertinent validació patrimonial, l'establit amb caràcter transitori en l'article 10 del Decret 62/2011, del Consell, pel qual es regula el procediment de declaració i el règim de protecció dels béns de rellevància local, i en les mesures protectores d'aquest decret.  
  
  
Article 10. Els immobles i els espais primigenis constitutius de l'espai etnològic no podran ser demolits ni transformats. Tampoc podran augmentar el seu volum edificat ni s'admetran noves edificacions. Aquests hauran de ser restaurats, i d'aquesta manera es recuperaran la fusteria, els paviments, els sòcols, els rètols comercials, tant exteriors com interiors, i les reixes. També es recuperaran les peces i les maquinàries existents dels immobles industrials. S'eliminaran els elements impropis dels edificis i espais públics, com ara instal·lacions aèries, aplacats i materials i tècniques constructives no tradicionals. Aquests requeriments hauran de ser atesos en les fitxes corresponents del Catàleg de béns i espais protegits esmentat en l'article anterior  
  
Es conservaran i es reposaran la vegetació i els arbres autòctons de ribera, tractats de manera que es faça compatible l'existència del medi natural i paisatgístic propi del lloc amb el gaudi ciutadà.  
Es recuperarà el sistema hidràulic segons l'ús tradicional, en especial el tram de la séquia del molí de l'Ombria.  
  
6.3. Normativa de l'entorn de protecció del bé d'interés cultural  
  
Article 11. A fi de preservar el paisatge històric de l'àmbit no s'autoritzaran edificacions per a cap ús (exceptuant les permeses per l'article 13), i queden prohibits els moviments de terres i excavacions ?d'incidència paisatgística?, la tala d'arbres sense autorització expressa dels organismes competents en medi ambient i cultura, l'emmagatzematge a l'aire lliure de materials i l'abocament de residus. Els edificis existents no podran augmentar el volum edificat  
  
Article 12. Els usos permesos seran tots els històricament associats al lloc, entre els quals s'inclou l'agrícola i el forestal, i els que siguen compatibles amb la posada en valor i el gaudi patrimonial de l'espai etnològic i la preservació dels seus valors paisatgístics, i que contribuïsquen a la consecució d'aquests fins. S'autoritza el manteniment de l'ús residencial en els edificis existents  
  
Article 13. Les edificacions autoritzables en l'entorn de protecció són les xicotetes edificacions auxiliars de les faenes agrícoles o d'usos compatibles sempre que no superen els paràmetres següents:  
- La superfície màxima permesa serà de 20 m² construïts per edificació, amb una parcel·la mínima d'una hectàrea.  
- El nombre de plantes màxim serà d'una (la planta baixa) amb una altura de cornisa màxima de 3,50 m.  
- La coberta serà plana de ceràmica sense ampits ni volades.  
  
Article 14. L'arquitectura dels edificis de nova planta o de remodelació d'aquells no tradicionals adequarà el caràcter estètic a la tipologia i als acabats de la zona, atenent les disposicions següents:  
  
Fatxades:  
- Els buits seran de proporció vertical, i de disposició i dimensions característiques de la zona.  
- Els acabats es faran amb materials tradicionals i queden descartats els que en suposen una imitació.  
  
Article 15. La contravenció del que preveuen els articles anteriors determinarà la responsabilitat de l'ajuntament en els termes establits en l'article 37 de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià  
  
7. Béns de rellevància local  
Els immobles que formen el sistema hidràulic enumerats en l'apartat núm. 5 tindran la consideració de béns de rellevància local i s'inclouran en el catàleg urbanístic municipal.



Descarregar el document amb format PDF

Descarregar les metadades en format XML

Còpia Permalink ELI

Diari Oficial de la Generalitat Valenciana




DOGV - Disposición
==================

Comparte

Comparte

Volver

Guardar el documento Descargar los metadatos en formato XML

Sumario DOGV 7733, del 03-03-2016 (2016/1447)

DECRETO 22/2016, de 26 de febrero, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Espacio Etnológico, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Estado**VIGENTE**

Permalink ELI

**https://dogv.gva.es/es/eli/es-vc/d/2016/02/26/22/dof/spa/html**

### Datos del documento

Número DOGV
:   7733

Fecha DOGV
:   03-03-2016

Sección del DOGV
:   I. DISPOSICIONES GENERALES

Número del documento
:   2016/1447

CVE


Fecha del documento
:   26-02-2016

Organismo emisor
:   Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte

Tipo de documento
:   Decreto

Descriptores 

:   * [Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte](javascript:void(0))
    * [legislación](javascript:void(0))

DECRETO 22/2016, de 26 de febrero, del Consell, por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Espacio Etnológico, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. [2016/1447]  
PREÁMBULO  
  
El artículo 49.1.5 del Estatuto de Autonomía de la Comunitat Valenciana establece la competencia exclusiva de la Generalitat en materia de patrimonio histórico, artístico, monumental, arquitectónico, arqueológico y científico. Asimismo, el artículo 26.2 de Ley 4/1998, de 11 de junio, de Generalitat, del Patrimonio Cultural Valenciano, dispone que la declaración de un bien de interés cultural se hará mediante decreto del Consell, a propuesta de la conselleria competente en materia de cultura. Todo ello sin perjuicio de las competencias que el artículo 6 de la Ley 16/1985, de 25 de junio, del Patrimonio Histórico Español, reserva a la Administración General del Estado.  
Mediante Resolución de 18 de febrero de 2015, de la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, se acordó tener por incoado expediente para la declaración como Bien de Interés Cultural con categoría de Espacio Etnológico, de la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó. Dicha resolución con sus anexos fue comunicada a los interesados en el expediente, a los que se les concedió trámite de audiencia.  
En cumplimiento de lo dispuesto en el artículo 27 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano, constan en el expediente los informes favorables de la Universidad de Alicante, la Universidad Católica de Valencia San Vicente Mártir, y la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos de Valencia.  
Por todo ello, cumplidos los trámites previstos en el artículo 43 de la Ley 5/1983, del Consell, y en los artículos 26 y siguientes de la Ley 4/1998, del Patrimonio Cultural Valenciano, a propuesta del conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, y previa deliberación del Consell, en su reunión del día 26 de febrero de 2016,   
  
  
DECRETO  
  
Artículo 1. Objeto  
Se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Espacio Etnológico, la Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó.  
  
Artículo 2. Delimitación del entorno y régimen de protección  
El entorno de protección afectado por la declaración de Bien de Interés Cultural, así como el régimen de protección del mismo, queda definido en los anexos I y II, que forman parte del presente decreto.  
  
  
DISPOSICIONES ADICIONALES  
  
Primera. Publicación e inscripción  
El presente decreto se publicará en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana y en el Boletín Oficial del Estado, y la declaración se inscribirá en la sección primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano, comunicándose, asimismo, al Registro General de Bienes de Interés Cultural del Ministerio de Educación,Cultura y Deporte.  
  
Segunda. Ausencia de incidencia en el gasto público de la presente disposición  
La aplicación y el desarrollo del presente decreto no podrá tener incidencia alguna en la dotación de todos y cada uno de los capítulos de gasto asignada a la conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte, y en todo caso deberá ser atendido con los medios personales y materiales de la conselleria competente por razón de la materia.  
  
DISPOSICIÓN FINAL  
  
Única. Entrada en vigor  
El presente decreto entrará en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.  
  
Castellón de la Plana, 26 de febrero de 2016  
  
El president de la Generalitat,  
XIMO PUIG I FERRER  
  
El conseller de Educación, Investigación, Cultura y Deporte,  
VICENT MARZÀ IBÁÑEZ  
  
  
  
ANEXO I  
Datos sobre el bien objeto de la declaración  
  
1. Denominación: Ruta dels Molins Paperers de Banyeres de Mariola al riu Vinalopó  
  
2. Localización:  
2.1. Comunidad autónoma: Comunitat Valenciana.  
2.2. Provincia: Alicante.  
2.3. Municipio: Banyeres de Mariola.  
  
3. Delimitación:  
3.1. Justificación de la delimitación del espacio etnológico  
Se consideran incluidos en el ámbito propuesto como espacio etnológico, los edificios de mayor relevancia vinculados con el aprovechamiento hidráulico de las aguas del río Vinalopó en el término de Banyeres de Mariola, tanto para su uso industrial molinero como para el uso agrícola; el mismo río Vinalopó en este tramo y los terrenos directamente vinculados a los edificios anteriormente citados y las riberas del río.  
3.1.1. Definición literal de la delimitación  
Origen: vértice noroeste de la parcela 513 del polígono 014, punto A.  
Sentido: horario.  
Línea delimitadora: desde el origen la línea delimitadora recorre el linde norte de las parcelas 513, 549 (introduciéndose en ella excluyendo las edificaciones existentes de su interior), 548, 547, 555, 605 y 546 del polígono catastral núm. 14. Cruza la carretera CV-804 y continúa por el linde entre esta con la parcela 1 del polígono catastral núm. 15 y con la parcela 1 de la manzana catastral 28741, incorporándola. Prosigue por el linde entre las parcelas 217 y 240 de este polígono, y de esta última con la parcela 3, hasta continuar incorporando la parcela 3b y una franja de 15 m. desde el eje del río sobre las parcelas 12 y 88 (incorporando los restos del molino de Serrella), incluyendo las parcelas 89 y 118.  
La línea continúa hacia el norte por el linde oeste de la parcela 213, envuelve la 218, continua por los lindes oeste y norte de la 123, los lindes norte de la 38, por el linde norte de la parcela 190b (acequia y partidor), incorporándola, e incluye el camino hasta la carretera CV-795. Por el linde Este del camino desciende hasta continuar por una línea virtual paralela al río situada a 20 m del eje de este. La línea desciende a sur por el linde entre las parcelas 196 y 197. Cruza el río, entrando en el polígono 12 y deriva aguas abajo por una línea virtual situada a 15 m del eje del río hasta la acequia del molino de L'Ombria.  
Prosigue por el linde sur de la acequia. Incorpora la totalidad de la parcela 477. Prosigue por una línea virtual paralela al eje del río y situada a 15 m de este, atravesando las parcelas 476, 473, 475, 474 y 123.  
  
Integra las parcelas 117 y la 13. Cruza la carretera CV-804 e incluye las parcelas 54b, 53b, 51b y 042 del polígono 13. Cruza el río continúa por el linde oeste de la parcela 513 del polígono 14 hasta el punto de origen.  
3.1.2. Delimitación gráfica  
El plano figura en el anexo II de este decreto.  
3. 2. Justificación de la delimitación del entorno de protección del Espacio Etnológico  
Se incluye en el entorno de protección la unidad paisajística formada por la cuenca del río Vinalopó que alimenta los molinos, y las vertientes de los montes que lo conforman, acotada también por los caminos más próximos desde donde es posible la contemplación del Bien de Interés Cultural. Para la concreción del ámbito del Bien de Interés Cultural en las franjas establecidas por distancias al eje del río se estará a su constatación con la realidad física del mismo. La representación gráfica del anexo II, basada en el catastro vigente, es a estos efectos meramente indicativa.  
3. 2.1. Definición literal de la delimitación  
Origen: vértice sudoeste de la parcela catastral 512 del polígono catastral núm. 14, punto B.  
Sentido: horario.  
Línea delimitadora: la línea se dirige a norte por el linde oeste de la parcela 512, gira a este por la prolongación virtual del linde sur de la parcela 514 y desde el vértice sudeste de esta se dirige a la fachada de la edificación existente en la parcela 650. Continúa por la prolongación virtual de dicha fachada hasta su intersección con la parcela 505.  
Atraviesa las parcelas 505 y 503 hasta el vértice norte de la parcela 504, sigue por los lindes norte de las parcelas 504, 498 y 40. Cruza el camino e incorpora las parcelas 486, 485 y 483. Desde el vértice nordeste de la 483 se dirige a la fachada sur del edificio sito en la parcela 01 de la manzana 25749. Continúa por esta fachada y desde allí al vértice sudeste de esta parcela 01. Continúa incorporando la carretera CV-804 con los taludes y muros de contención del flanco norte. Cruza la carretera para tomar el linde sur de la parcela 2 de la manzana 28741 hasta su intersección con la parcela 217 del polígono 15. Atraviesa desde este punto la parcela 217 hasta el linde este de la parcela 4 incorporándola. Cruza el camino y sigue a sudeste incorporándolo (con los taludes y muros de contención del flanco norte), prosigue por el mismo tras cruzar la colada de Fontanella.  
La línea continua por el linde oeste de la parcela 83 y sur de las parcelas 84, 81, 80 y 78. Desde el vértice sudeste de la 78 se dirige al vértice noroeste de la 77. Prosigue incorporando las parcelas 77, 76, 107 y 108. Cruza el camino hacia el norte y lo incorpora en dirección este hasta el vértice oeste de la parcela 121. Continúa por el límite norte de la parcela 121 (con los taludes y muros de contención tanto del lado norte de los caminos como de las parcelas anteriormente enumeradas), girando a norte por los lindes oeste de las parcelas 189 y 188. Continúa por el linde norte de esta parcela 189. Sigue por el linde sur de la carretera CV-795 hasta su intersección con la prolongación sur de la medianera este de la parcela 304 del polígono catastral núm. 9. Desde allí se dirige a sur hasta el vértice este de la parcela 196 del polígono 15. Continua desde este vértice por el linde oeste de la parcela 196, desde allí, cruza el río y prosigue hasta el vértice sudeste de la parcela 484e del polígono 12, recorre el linde sur de esta y prosigue por el linde sudeste de la parcela 815. Cruza el camino e incorporándolo se dirige hasta la parcela 003, discurriendo por el linda oeste de esta, hasta su vértice sur.  
Se dirige hasta su intersección con la prolongación virtual de la medianera entre las parcelas 461 y 460 prosigue por el barranco o camino entre las parcelas 464, 455, 454 y 433, y con las 453, 452, 450 y 448 incluyéndolo. Se dirige luego al vértice este de la parcela 768 y desde allí recorre el linde sudoeste de la parcela 127, 662, 661, 663 y 129a hasta el camino.  
Cruza el camino y prosigue por el linde este de la parcela 112. Por el linde sur de las parcelas 95 y 96. Sigue a noroeste por el camino incluyéndolo (con sus taludes y muros de contención) y se dirige al linde este de la parcela 22721. Sigue a norte por este linde y gira a oeste por el camino recorriendo el linde norte de esta parcela hasta girar a norte y continuar por el linde entre las parcelas 76 y 93. Cruza la carretera CV-804 y continua por la medianera entre las parcelas 170 y 54 del polígono 13. Continua por el linde sur de la parcela 53. Desde el vértice sudoeste de esta parcela se dirige al vértice nordeste de la parcela 52. Continua por el linde norte de la parcela 52. Cruza la parcela 46 y sigue por las medianeras norte de las parcelas 185, 002 y 47. Gira a norte por la prolongación virtual del linde oeste de la parcela 042. Hasta proseguir por este linde hasta el río. Cruza el río y envuelve la parcela 513 del polígono 014 y desde allí al punto de origen B.  
3.2.2. Delimitación gráfica  
El plano figura en el anexo II de este decreto.  
  
4. Descripción y datos histórico-artísticos  
El curso alto del río Vinalopó presenta un rico y variado repertorio de soluciones técnicas para el aprovechamiento del agua en actividades domésticas y productivas. Las distintas culturas que se han asentado en esta zona, han ido construyendo a lo largo de los siglos toda una serie de elementos del patrimonio hidráulico a fin de utilizar hasta la última gota de agua existente.  
Los sistemas de regadío derivados del río Vinalopó, fundamentados en el partidor de aguas que distribuye históricamente el agua de riego para los términos de Banyeres, Bocairent y Beneixama. Los microsistemas hidráulicos construidos a partir del aprovechamiento de fuentes y galerías drenantes (nuestros alcavons o minas de agua, equivalentes a las foggara norteafricanas y los famosos qanat iranís). Los sistemas de azud y acequia dotados de balsas de decantación y alimentados de forma complementaria por alcavons, al servicio de molinos harineros, batanes y papeleros. Y los lavaderos para el uso doméstico, etc.  
Una de las principales singularidades del patrimonio cultural del agua del Alto Vinalopó es la segregación, casi total, entre usos de regadío y usos mecánicos del agua. La construcción de molinos se concentró históricamente sobre el propio curso del río, fuera de los sistemas de acequias construidos para el regadío, con la salvedad del ingenio que, aprovechaba ya en el siglo XIV la caída al río de la porción del agua del partidor que correspondía a Biar.  
El crecimiento de la población en época andalusí y tras la conquista cristiana impulsó la construcción de molinos harineros en el río. La intensificación de la actividad mercantil y la industria pañera impulsó desde el siglo XV la construcción de molinos para el apresto de paños (molinos drapers, batanes). Con el desarrollo de la industria del papel, en el siglo XVIII comenzó la construcción en el río de molinos papeleros, tendencia sostenida hasta el siglo XX en paralelo al incremento de la demanda de papel de fumar. En los términos de Bocairent y Banyeres de Mariola llegaron así a funcionar hasta catorce ingenios papeleros. La reutilización histórica de un mismo salto artificial de agua por molinos de diversas tipologías resulta habitual, y en ocasiones se conservan molinos de diverso tipo construidos en asociación.  
Banyeres de Mariola es hoy en día una villa industrial, gracias a su pasado hidráulico. El Ayuntamiento de Banyeres de Mariola ha sido y es especialmente sensible a la protección y recuperación del patrimonio cultural del agua, fundamento de su industrialización y de su identidad cultural como población. La creación, en 1997, del Museu Valencià del Paper de Banyeres de Mariola, constituye el punto de partida de la acción pública municipal en pro del patrimonio hidráulico local, gracias a la colección cedida por Juan Castelló Mora, origen del actual museo instalado en Villa Rosario.  
El Ayuntamiento de Banyeres de Mariola, no obstante, pretende hacer del museo un museo vivo. El propósito siempre ha sido, pues, que el museo tenga como ubicación permanente alguno de los monumentales molinos papeleros del Vinalopó, restaurado estructural y funcionalmente al efecto. El punto de partida fue la compra por el Ayuntamiento, en 1991, de todos los edificios, instalaciones hidráulicas y terrenos de la extinta Papeleras Reunidas, SA (molinos de L'Ombria, Sol y Pont).  
Se han llevado a cabo obras de consolidación interior y exterior del molino de L'Ombria. Se ha rehabilitado la cubierta de la nave principal del molino del Pont. Asimismo, se ha llevado a cabo la restauración de la acequia y balsa de decantación del molino de Sol, de gran interés paisajístico y ambiental. Las intervenciones en este molino continuaron con la consolidación del interior y la rehabilitación de la cubierta de la nave principal, y recuperación de uno de los edificios anexos para la creación de un centro de interpretación del río Vinalopó y de la industria papelera. Dentro del capítulo de conservación y restauración de infraestructuras hidráulicas destaca la recuperación de una acequia de 50 metros de longitud vinculada al partidor de las aguas.  
Las intervenciones de conservación, restauración y puesta en valor han estado orientadas a hacer posible el goce y disfrute público del patrimonio hidráulico del río. Con este objeto se ha creado la Ruta dels Molins, mediante la apertura, el acondicionamiento y la señalización del itinerario que discurre junto al río Vinalopó, que permite realizar un recorrido circular por el área de gran parte del espacio etnológico.   
Así pues, el río Vinalopó presenta, a su paso por Banyeres de Mariola, un gran interés cultural, etnogràfico y arquitectónico, en un entorno prácticamente intacto, sin degradación biológica, polución o contaminación acústica, contando además con una rica flora y fauna, aunando su riqueza paisajística y medioambiental junto a numerosos elementos de la llamada arquitectura industrial o del agua.  
  
- Descripción pormenorizada del sistema hidráulico  
1. Partidor y acequia del Reg Major (tramo de entrada y salida del partidor): es el edificio donde se produce el reparto del agua de la acequia del Reg Major, en la margen derecha del río Vinalopó. Propiedad de las comunidades de regantes de Banyeres de Mariola, Bocairent y Beneixama. Ejemplo de la sabia distribución de aguas que pusieron en práctica nuestros antepasados. En el denominado azud de La Tosca, el agua del río es embalsada mediante una característica presa y conducida por la margen derecha hacia el partidor por la acequia del Reg Major, donde se distribuye entre Banyeres de Mariola, Bocairent y el valle de Beneixama, devolviéndose en este punto al río las pertenecientes a esta última población. Obra construida por Próspero Lafarga en 1911. Buen estado de conservación. La compuerta o trestallador que se utiliza es aún de madera. Para poder acceder al interior es necesario contar con tres llaves, una por cada una de las poblaciones que disfrutan del agua. Por este motivo, anualmente a finales del mes de marzo, los representantes de cada una de las juntas de los sindicatos mayores del riego de los tres municipios, cumpliendo con la tradición, se reúnen para la revisión del edificio.   
2. Molinos del Partidor: se trata de dos antiguos molinos de propiedad privada, uno molinero y el otro papelero que aprovechaban el agua del partidor, devuelta tras su uso al río. Se conoce por la documentación que en 1877 se presenta un proyecto al Sindicato de Riego de Beneixama para «construirlo aguas debajo de la casita del Partidor, aprovechando las aguas que caen destinadas para el riego del Valle de Beneixama». El molino estuvo funcionando como fábrica de papel hasta 1905, desdoblándose en dos, un molino harinero aguas arriba y un edificio de telares mecánicos aguas abajo, dividiéndose de este modo el salto del primigenio molino papelero, en dos. En la actualidad persiste el lugar donde estaba emplazada la rueda hidráulica. Su estructura se asemeja a los molinos papeleros de la zona, característicos por sus cubiertas sustentadas con bóvedas de arista en la planta baja, donde se realizaba el papel, la primera planta servía de lugar para la selección de los trapos y su forjado se sustentaba con vigas; la última planta, donde las ventanas eran de dimensiones mayores, servía para el secado del papel. En la actualidad están bien conservados como segunda residencia y casa rural.  
3. Azud del molino de L'Ombria o de la Font del Sapo: azud sobre el río Vinalopó construido en el año 1779 con sillería de medianas dimensiones. Presenta fisonomía semicircular, queriendo adaptarse al terreno, ejerciendo todavía la funcionalidad de contener las aguas para enviarlas por una acequia, por el margen izquierdo hasta la balsa del molino de L'Ombria para que el mencionado caudal, adentrándose en el molino, sirviera como motor principal para el movimiento de su maquinaria interna.  
4. Acequia del molino de L'Ombria: la acequia, perteneciente al sistema de riego tradicional, fue construida en 1779. Recorriendo por el margen izquierdo del río una distancia de quinientos metros hasta llegar al molino de L'Ombria. Toma las aguas del azud sito bajo del partidor, aprovechando las que discurren por el río y las que se vierten del partidor, destinadas al riego de Beneixama. Se utilizaba la fuerza para accionar la rueda hidráulica y hacer funcionar la maquinaria del molino. Su estado de conservación es regular, faltando algunos sillares por el recorrido de la acequia.  
5. Balsa del molino de L'Ombria, minado y fuente: se trata de una balsa construida en 1779, sita en la margen izquierda y alimentada por una fuente, que se encuentra a escasos metros del molino, en su parte posterior. De planta rectangular y realizada con mampostería de cal con piedra trabada, la balsa es un ejemplo único en la zona debido a una solución de un conflicto por la construcción de la acequia, que le llevaba agua desde el azud hasta el molino. Esta tenía que pasar por encima de la propia balsa, pero el propietario de la misma no accedió y construyeron la acequia por debajo de la balsa, realizando una gran bóveda de medio cañón para sustentar el peso de la balsa. Su estado de conservación es regular.  
6. Molino de L'Ombria: primer molino papelero de Banyeres de Mariola, iniciada su construcción en 1779, sito en la margen izquierda del río Vinalopó. Dedicado desde sus inicios a la elaboración de papel blanco que derivaría en 1830 en la elaboración de papel de fumar. Se le añaden nuevas edificaciones, así como un molino harinero anexo. A finales del siglo XIX se reconvierte en centro productor de energía eléctrica y en fábrica de licores. En 1934 se integra en Papeleras Reunidas, SA, cesando su actividad en 1964. El conjunto de edificaciones presenta una planta bastante irregular, debido a las sucesivas ampliaciones y a la instalación del molino harinero anexo. Su estado de conservación es malo, en ruinas.  
7. Azudes del molino de Serrella y lavadero: azudes sobre el río Vinalopó construidos aproximadamente a finales del siglo XVIII, coincidiendo con la construcción del molino harinero. Compuestos por piedra de sillería unida mediante grapas al objeto de suministrar la energía necesaria para accionar el mecanismo del molino harinero, siendo su estado de conservación regular. Junto a las construcciones anteriores encontramos un pequeño lavadero que presenta mal estado de conservación debido al desuso.  
8. Molino de Serrella (espacio denominado infierno o estolda): fue un molino harinero que se encuentra totalmente reformado como vivienda. Forma parte del bien solo el lugar o concavidad debajo de tierra, en que se asentaba la rueda y artificio con que se movía la maquinaria del antiguo molino.  
9. Azud del molino de Sol o Blanco y Negro: azud sobre el río Vinalopó. Parada de agua reconducida mediante una acequia al objeto de impulsar la maquinaria para la fabricación del papel en el molino de Sol. Su estado de conservación es bueno.  
10. Acequia del molino de Sol: acequia construida en 1856 que conduce el agua desde el azud hasta el molino, por la margen derecha. El molino tenía su propia toma mediante un azud practicado en el río, de donde parte del agua era conducida por esta acequia, descubierta en su primer tramo, y practicada por medio de un alcavó en su tramo final hasta una balsa que servía de depósito. Su estado de conservación es bueno.  
11. Molino de Torró, azud y fuente: molino harinero, construido a finales del siglo XVII, en la margen derecha del río. Presentaba planta rectangular con fachada sencilla y cubierta a doble vertiente. Es en 1764 cuando sabemos su pertenencia a la familia Torró, la cual da nombre a la construcción. A escasos metros del molino se encuentra el azud que embalsa el agua para desviarlo a una rueda hidráulica. La fuente de un caño que deposita el agua en una pila pequeña rectangular se sitúa en una de sus paredes. El estado de conservación es malo, en ruinas, solo se conservan las bóvedas bajo las que se ubicaban las muelas.  
12. Balsas de decantación y alcavó del molino de Sol: balsas de planta rectangular de grandes dimensiones construidas en 1856, sitas en la margen derecha del río. Son un conjunto de depósitos donde se produce la sedimentación de las partículas en suspensión de agua de forma muy lenta. El alcavó o minado es una galería subterránea excavada en la piedra de unos cuatrocientos metros de longitud. Su estado de conservación es bueno.  
13. Molino de Sol o Blanco y Negro, y chimenea: molino situado en la margen derecha del río. Es edificado en 1856 dedicándose, casi sin interrupción, a la elaboración de papel de fumar. A finales del siglo XIX se convierte en uno de los centros productores de papel fumar y libritos más importante de España. Se integra en 1934 en Papeleras Reunidas, SA, cerrando en el año 1964. El primitivo cuerpo principal del molino presenta una estructura armoniosa y elegante, observando la tipología clásica en este tipo de edificaciones. La fachada principal, en el lado opuesto al río, presenta una planta baja dedicada a oficinas y viviendas, ampliada más tarde hacia poniente con una edificación de menor altura y una terraza acristalada limitada con barandilla construida en sillares esculpidos con la denominación del molino: Blanco y Negro. También hacia el norte se añadieron nuevas edificaciones para ubicar la clasificación y preparación de primeras materias, taller mecánico, serrería y ermita, entre otras. En la fachada recayente al río se observan dos plantas, más el semisótano, lugar donde se elaboraba el papel a mano y se situaba la rueda hidráulica, posteriormente destinada a contener las pilas holandesas, y otra a nivel inferior de construcción posterior para albergar la máquina continua. El molino contó además con una chimenea de planta circular sustituida por la actual de planta cuadrada escalonada. El estado de conservación del cuerpo principal del molino es bueno, no así el de las edificaciones anexas.  
14. Acueducto del molino del Pont: acueducto sobre el río, construido en 1877 cercano al molino de Sol. Las aguas que salen del molino de Sol salvan el cauce del río por medio de un acueducto, realizado con sillería, siguiendo la acequia por la margen izquierda hasta el molino del Pont. Su estado de conservación es regular.  
15. Molino del Pont o La Innovadora, chimenea, alcavó y fuente: molino situado en la margen izquierda del río. Edificado en 1877 adjunto al antiguo emplazamiento del molino harinero levantado en 1758. Integrándose más tarde en Papeleras Reunidas, SA, y cerrando en 1964. Consta de planta semisótano con techo abovedado. La planta baja albergaba la sección de clasificación de trapos y vivienda, mientras que las dos plantas superiores se destinaban al secado del papel. En la parte norte se instala posteriormente la caldera de vapor, aún conservada. A levante se levantó anexa otra nave para las pilas holandesas y a poniente, exenta, otra nave para almacén del papel terminado. El molino cuenta además con una notable chimenea de planta troncocónica. El molino del Pont no tiene azud propio para derivar las aguas, las recoge directamente de la salida del molino de Sol. Poco antes de llegar al molino, dos alcavons practicados en la parte superior de la acequia del molino, en el azagador de Perolitet, en el antiguo camino de Biar, proporcionaban agua limpia. La fuente se encuentra en una de las paredes del molino. Su estado de conservación es bueno.  
16. Molino de L'Espenta o Estrassa o molino de San Jorge, alcavó: molino situado en la margen izquierda del río. Construido en 1863, se conoce popularmente como molino de L'Espenta, porque fue parcialmente arrastrado en una de las riadas del Vinalopó. No tuvo azud propio sino que las aguas le eran conducidas mediante un alcavó que partía del molino del Pont. Inmueble de planta rectangular con semisótano abovedado, planta baja y primera para el secado del papel. En el semisótano con una estructura de cubiertas con bóvedas, se situaba la rueda hidráulica y se fabricaba el papel. La planta baja construida con jácenas y vigas era el lugar dónde se seleccionaba el trapo. La primera planta construida estaba cubierta con tejas a dos aguas, con el interior de madera y cañizo, servía para colgar y secar las hojas de papel. A la edificación principal se le fueron añadiendo anexos en la parte norte. En sus inicios producía papel de estraza para pasar posteriormente a la elaboración de papel de fumar. El alcavó o galería subterránea lleva las aguas desde el molino del Pont hasta el molino de L'Espenta. Su estado de conservación es malo, en ruinas.  
  
5. Relación de inmuebles que conforman el sistema hidráulico  
1. Partidor y acequia del Reg Major (tramo de entrada y salida del partidor)  
2. Molinos del Partidor  
3. Azud del molino de L'Ombría o de la Font del Sapo  
4. Acequia del molino de L'Ombría  
5. Balsa del molino de L'Ombría, minado y fuente  
6. Molino de L'Ombría  
7. Azudes del molino de Serrella y lavadero  
8. Molino de Serrella (espacio denominado infierno o estolda)  
9. Azud del molino de Sol o Blanco y Negro  
10. Acequia del molino de Sol  
11. Molino de Torró, azud y fuente  
12. Balsas de decantación y alcavó del molino de Sol  
13. Molino de Sol o Blanco y Negro, y chimenea  
14. Acueducto del molino del Pont  
15. Molino del Pont o La Innovadora, chimenea, alcavó y fuente  
16. Molino de L'Espenta o Estrassa o molino de San Jorge, alcavó  
  
6. Normativa de protección del espacio etnológico  
  
6.1. Normativa general  
  
Artículo 1. De conformidad con lo dispuesto en el artículo 35 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, de Patrimonio Cultural Valenciano, cualquier intervención que pretenda abordarse en el espacio etnológico y su entorno de protección, requerirá de la previa autorización de la conselleria competente en materia de cultura. Esta autorización se emitirá conforme a los criterios establecidos en la presente normativa, y en lo no contemplado en la misma, mediante la aplicación directa de los criterios contemplados en el artículo 39 de la citada ley  
Todas las intervenciones requerirán, para su autorización, la definición precisa de su alcance, con la documentación técnica que por su especificidad les corresponda, y con la ubicación parcelaria y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y su trascendencia patrimonial.  
  
Artículo 2. Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo anterior, mediante informe técnico municipal motivado, se podrá derivar la no necesidad de autorización previa en las actuaciones que se sitúen fuera del presente marco normativo por falta de trascendencia patrimonial, como sería el caso de las obras e instalaciones dirigidas a la mera conservación, reparación general, así como equipamiento y decoración interior, de los edificios situados en el entorno de protección y de los llamados molinos del Partidor y los edificios vinculados a la zona de acampada del espacio etnológico  
En estos casos, el ayuntamiento comunicará a esta administración en el plazo de 10 días la concesión de licencia municipal, adjuntando como mínimo el informe técnico que se menciona en el párrafo anterior, un plano de ubicación y el apoyo fotográfico que permita constatar la situación de partida y la falta de trascendencia patrimonial de lo pretendido.  
  
Artículo 3. Todas las intervenciones sobre los espacios, inmuebles e equipamientos históricos del espacio etnológico y su entorno deben contemplar las cautelas arqueológicas previstas en el artículo 62 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano. En cualquier caso las actuaciones arqueológicas deberán ser autorizadas por la conselleria competente en materia de cultura, de acuerdo con el artículo 60 de misma ley  
  
Artículo 4. Queda proscrita la introducción de anuncios o publicidad exterior (excepto carteles informativos de los nombres y actividades de los edificios) en cualquiera de sus acepciones irrumpa en dicha escena urbana o no urbana del ámbito protegido, salvo las relacionadas con actividades culturales o eventos festivos que, de manera ocasional, reversible y por tiempo limitado soliciten y obtengan autorización expresa de la conselleria competente en materia de cultura  
  
Artículo 5. Los campos y caminos de los ámbitos protegidos deberán mantener sus taludes naturales o muretes de cerramiento de mampostería o piedra en seco. Los cerramientos deberán adaptarse a las condiciones de máxima permeabilidad visual y no alteración de las componentes orográficas del terreno  
  
Artículo 6. Las nuevas infraestructuras, como aprovisionamiento de agua, siempre que no perjudique el funcionamiento hidráulico de los molinos, suministro eléctrico, telefonía, etc., deberán ser enterradas, sin afectar al paisaje ni a las fachadas de los inmuebles del Espacio Etnológico y su entorno de protección  
  
Artículo 7. La normativa presente se considera suficiente a los efectos de la conservación, restauración y puesta en valor del Espacio Etnológico y su entorno de protección y en tanto se exime al Ayuntamiento de Banyeres de Mariola de la redacción del plan especial requerido por el artículo 39.3 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano  
  
6.2. Normativa del espacio etnológico  
  
Artículo 8. Los usos permitidos serán todos los históricamente asociados al lugar, entre los que se incluye el residencial en los edificios existentes, y los que siendo compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del espacio etnológico, contribuyan a la consecución de estos fines  
  
Artículo 9. Bienes de relevancia local  
El régimen de intervenciones en los bienes de relevancia local relacionados en el apartado 7, será, hasta tanto no se incluyan en el Catálogo de bienes y espacios protegidos con esta expresa tipificación protectora, y este no reciba la pertinente validación patrimonial, lo establecido con carácter transitorio en el artículo 10 del Decreto 62/2011, del Consell, por el que se regula el procedimiento de declaración y el régimen de protección de los bienes de relevancia local, y las medidas protectoras de este decreto.  
  
Artículo 10. Los inmuebles y espacios primigenios constitutivos del espacio etnológico no podrán ser demolidos ni transformados. Tampoco podrán aumentar su volumen edificado ni se admitirán nuevas edificaciones. Éstos deberán ser restaurados, de esta manera se recuperarán las carpinterías, pavimentos, zócalos, rótulos comerciales tanto exteriores como interiores, rejerías. También se recuperarán las piezas y maquinarias existentes de los inmuebles industriales. Se eliminarán los elementos impropios de los edificios y espacios públicos, como instalaciones aéreas, aplacados y materiales y técnicas constructivas no tradicionales. Estos requerimientos deberán ser atendidos en las fichas correspondientes del Catálogo de bienes y espacios protegidos referido en el artículo anterior  
Se conservará y repondrá la vegetación y arbolado autóctonos de ribera tratados de manera que se haga compatible la existencia del medio natural y paisajístico propio del lugar con su disfrute ciudadano.  
Se recuperará el sistema hidráulico según su uso tradicional, en especial el tramo de la acequia del molino de L'Ombria.  
  
6.3. Normativa del entorno de protección del Bien de Interés Cultural  
  
Artículo 11. A fin de preservar el paisaje histórico del ámbito no se autorizará edificación alguna para cualquier uso (exceptuando las permitidas por el artículo 13), quedando prohibidos los movimientos de tierras y excavaciones de incidencia paisajística, tala de árboles sin autorización expresa de los organismos competentes en medio ambiente y cultura, almacenaje al aire libre de materiales y vertido de residuos. Los edificios existentes no podrán aumentar su volumen edificado  
  
Artículo 12. Los usos permitidos serán todos los históricamente asociados al lugar, entre los que se incluye el agrícola y forestal, y los que sean compatibles con la puesta en valor y disfrute patrimonial del espacio etnológico y la preservación de sus valores paisajísticos y contribuyan a la consecución de estos fines. Se autoriza el mantenimiento del uso residencial en los edificios existentes  
  
Artículo 13. Las edificaciones autorizables en el entorno de protección son las pequeñas edificaciones auxiliares de las labores agrícolas o de usos compatibles siempre que no superen los siguientes parámetros:  
- La máxima superficie permitida será de 20 m² construidos por edificación, con una parcela mínima de 1 hectárea.  
- El número de plantas máximo será de una (la planta baja) con una altura de cornisa máxima de 3,50 m.  
- La cubierta será plana de cerámica sin antepechos ni voladizos.  
  
Artículo 14. La arquitectura de los edificios de nueva planta o de remodelación de aquellos no tradicionales adecuará su carácter estético a la tipología y acabados de la zona atendiendo a las siguientes disposiciones:  
Fachadas:  
- Los huecos serán de proporción vertical, disposición y dimensiones características de la zona.  
- Los acabados se realizarán con materiales tradicionales descartándose los que supongan su imitación.  
  
Artículo 15. La contravención de lo previsto en los artículos anteriores, determinará la responsabilidad del ayuntamiento en los términos establecidos en el artículo 37 de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del Patrimonio Cultural Valenciano  
  
7. Bienes de relevancia local  
Los inmuebles que conforman el sistema hidráulico, enumerados en el apartado núm. 5 tendrán la consideración de bienes de relevancia local y se incluirán en el catálogo urbanístico municipal.



Descargar el documento en formato PDF

Descargar los metadatos en formato XML

Copia Permalink ELI