L'olfacte, el sentit oblidat de la memòria
13/11/2012

# L'olfacte, el sentit oblidat de la memòria

*   13/11/2012
*   [Imprimir](#)
*   Compartir
*    https://www.alaquas.org/documento.asp?id\_do=13513

[Compartir](https://www.addtoany.com/share#url=https%3A%2F%2Fwww.alaquas.org%2Fnoticia%2F13513%2F0&title=Ajuntament%20d%27Alaqu%C3%A0s.%20Premsa.L%27olfacte%2C%20el%20sentit%20oblidat%20de%20la%20mem%C3%B2ria)[Facebook](/#facebook)[Twitter](/#twitter)[Email](/#email)[WordPress](/#wordpress)[WhatsApp](/#whatsapp)[Telegram](/#telegram)[blogger\_post](/#blogger_post)  
  

var a2a\_config = a2a\_config || {};a2a\_config.linkurl = "https://www.alaquas.org/noticia/13513/0";a2a\_config.onclick = 1;a2a\_config.locale = "es"; [![img](https://www.alaquas.org/ficheros/documentos/2012/2/13513/13112012dsc03693_Form_4.jpg)](https://www.alaquas.org/ficheros/documentos/2012/2/13513/13112012dsc03693_Form_10.jpg "<a href='https://www.alaquas.org/ficheros/documentos/2012/2/13513/13112012dsc03693_Form_10.jpg' target=_blank><i class='fa fa-external-link' aria-hidden='true'></i>.L'olfacte, el sentit oblidat de la memòria</a>")

L'Obra Social La Caixa presenta en d'Alaquàs Ficar-hi el nas. Essències i fragàncies naturals. La mostra ofereix als visitants la possibilitat de desenvolupar, a través de les més de 50 aromes exposades, el sentit més oblidat: l'olfacte, el que té més capacitat d'evocació de records llunyans, ja que la seua interrelació amb els circuits cerebrals de la memòria és realment íntima.

L'alcaldessa d'Alaquàs, Elvira García Campos, el director d'Àrea de Negoci de La Caixa a Torrent, Carlos Campos i la comissària de la mostra, Anna Artigas, han presentat el dimarts 13 de novembre l'exposició _Ficar-hi el nas. Essències i [fragàncies](http://www.internostrum.com/insbil/index.php?lang=es-va&palabra=fragancias) naturals._ Tancar els ulls, deixar córrer la imaginació i olorar fragàncies tan naturals com la canyella, la violeta, la mirra o la llima, però olorar també la nauseabunda secreció líquida de la civeta (un xicotet animal africà, amb el qual, segons la llegenda, es perfumava el rei Salomó) és l'únic repte que ha d'acceptar el visitant per a entrar en el fascinant món de les olors sintetitzat en esta exposició de l'Obra Social La Caixa.

_Ficar-hi el nas_ és una aproximació al món de les olors des de la perspectiva de la biologia, la cultura i l'experiència directa del fet d'olorar. En la nostra societat, la vista és el _primer sentit_. L'olfacte, relegat en l'escala dels sentits, es troba entre la desinformació i l'oblit. S'imposen els ambients asèptics, es menysprea tot el que fa olor o s'emmascara amb altres olors artificials, fins i tot la paraula olor ha adquirit una connotació negativa. La verbalització del món de les olors presenta moltes dificultats: els adjectius que fan referència a qualitats olfactives són molt escassos i normalment s'utilitzen sense rigor. Poques persones identifiquen les fragàncies més usuals.

**Per què existeixen les olors?**

Perquè es puga donar una sensació olfactiva és necessari, en primer lloc, que l'element en qüestió desprenga partícules, és a dir, que allibere molècules. No podem olorar si no es dóna este fenomen, perquè l'olfacció es produeix per contacte, com en el cas dels minerals en general, els objectes metàl·lics, el cristall i l'aigua (la qual, si fa olor, és perquè conté algun element afegit, per exemple el clor).

En segon lloc, és precís que estes partícules siguen transportades per un medi físic, com l'aire o l'aigua, fins a arribar al nostre òrgan olfactiu. En darrer lloc, és precís també que les cèl·lules de l'element en qüestió siguen sensibles a la substància olorosa i que el nombre de partícules siga suficient, és a dir, que supere el llindar mínim de la percepció. Si no es compleixen estes premisses, no hi ha ni olfacció ni olor. A més, les partícules oloroses no poden ser de qualsevol tipus, han de ser formades per carboni, hidrogen, oxigen, nitrogen i sofre. Estes partícules solen ser molècules lleugerament solubles en l'aigua per poder travessar la mocositat i han de ser solubles en lípids per connectar amb els receptors olfactius.

En extraure les essències de determinades plantes, l'olor que desprenen no és exactament la mateixa que nosaltres coneixem i fins i tot a voltes és molt diferent. L'equip tècnic de l'exposició ha hagut de dur a terme un treball d'investigació per a aconseguir una solució que no fóra ni massa concentrada ni massa diluïda perquè corresponguera amb l'olor real de les substàncies que ofereix la mostra.

**La via olfactòria**

S'entén com a via olfactòria el conjunt d'estructures internes que fan arribar al cervell l'estímul produït per la partícula olorosa. Evidentment, esta via s'inicia en el nas, que té una funció doble. La pituïtària roja escalfa i humiteja l'aire que respirem. La pituïtària groga conté receptors olfactius. El nas reuneix la capacitat d'una planta condicionadora d'aire i la d'un sistema de detecció de gran sensibilitat.

Durant molt de temps s'ignorà el mecanisme íntim a través del qual es produeix l'olfacció. Per què quan ens trobem davant de dos substàncies naturals una fa olor i l'altra no? Per què algunes substàncies químicament molt diferents fan la mateixa olor o una de molt semblant? En 1964 John Amore formulà una teoria que significà un avanç important: l'olor d'una substància és determinada per la mida i la forma de la molècula. Amore establí una tipologia de set olors primàries: camforat, mentolat, almescat, floral, eteri, picant i pútrid. La resta d'olors són el resultat de la mescla d'estes set olors primàries. En els últims anys s'han desenvolupat algunes teories que modifiquen esta tesi estereoquímica. Sembla que existeixen diversos tipus de molècules i s'han detectat més de cent receptors diferents.

**Origen i evolució de les olors**

El desenvolupament dels sentits constitueix una peça clau de l'evolució dels animals, els permet adaptar-se a l'entorn i respondre als canvis que s'hi produeixen. Els sentits reben informació de l'ambient, en forma d'estímuls físics i químics, i la transmeten al cervell. L'estructura i la localització dels sentits són molt diverses. Un exemple curiós pot ser el de les papallones: tenen receptors gustatius en les potes, per identificar les flors a les quals xuclen el nèctar. L'olfacte, molt sensible, està situat a les antenes.

En algunes espècies, la sensibilitat olfactiva és extraordinària. Entre els invertebrats destaca la dels insectes. Entre els vertebrats, la dels mamífers, en particular els rosegadors, felins i cànids. Tot i no destacar entre els animals pel seu sentit olfactiu, l'home té, com a mamífer, una capacitat alta d'olorar. A més, utilitza la percepció més elevada d'altres animals: els porcs per a trobar trufes, els gossos per a caçar, buscar persones o localitzar drogues, etc.

Una altra de les qualitats de l'olfacte és la persistència de l'estímul extern. Un animal no pot veure, sentir o tocar alguna cosa que no estiga al seu davant. En canvi, gràcies a l'olfacte, sí que pot captar la presència d'alguna cosa, fins i tot quan ja han passat uns dies. És la conseqüència de la persistència de les substàncies oloroses, que continuen emetent partícules identificables durant molt de temps. Per esta raó un gos pot seguir el rastre d'una guineu o un conill, una papallona mascle troba la seua parella a un quilòmetre de distància sense ni tan sols haver-la vist o escoltat, o un felí reforça la seua presència perquè puga ser captada per qualsevol competidor.