Valencià: Tal com ha assenyalat reiteradament el Tribunal Suprem, així la Sentència de 15 de febrer de 2006 (RJ 2006/1754), «l'error material o de fet es caracteritza per ser ostensible, manifest i indiscutible, i implica, per ell mateix, l'evidència d'aquest, sense necessitat de més raonaments, i s'exterioritza prima facie per la seua sola contemplació (enfront del caràcter de qualificació jurídica, seguida d'una declaració basada en aquesta, que té l'error de dret), per la qual cosa, per a poder aplicar el mecanisme procedimental de rectificació d'errors materials o de fet, es requereix que concórreguen, en essència, les circumstàncies següents: que es tracte de simples equivocacions elementals de noms, dates, operacions aritmètiques, o transcripcions de documents; que l'error s'observe tenint en compte exclusivament les dades de l'expedient administratiu en què s'advertisca; que siga palès i clar, sense necessitat acudir a interpretacions de normes jurídiques aplicables; que no es procedisca d'ofici a la revisió d'actes administratius ferms i consentits; que no es produïsca una alteració fonamental en el sentit de l'acte (ja que no hi ha error material quan la seua apreciació implique un judici valoratiu o exigisca una operació de qualificació jurídica); que no patisca la subsistència de l'acte administratiu, és a dir, que no genere l'anul·lació o revocació d'aquest, quant a creador de drets subjectius, i que s'en produisca un de nou sobre bases diferents i sense les degudes garanties per a l'afectat, ja que l'acte administratiu rectificador ha de mostrar idèntic contingut dispositiu, substantiu i resolutori que l'acte rectificat, sense que puga l'administració, sota pretext de la seua potestat rectificatoria d'ofici, encobrir una autèntica revisió, i que s'aplique amb profund criteri restrictiu».
Español: Tal y como ha venido señalando reiteradamente el Tribunal Supremo, así la Sentencia de 15 de febrero de 2006 (RJ 2006/1754), «el error material o de hecho se caracteriza por ser ostensible, manifiesto e indiscutible, implicando, por sí solo, la evidencia del mismo, sin necesidad de mayores razonamientos, y exteriorizándose prima facie por su sola contemplación (frente al carácter de calificación jurídica, seguida de una declaración basada en ella, que ostenta el error de derecho), por lo que, para poder aplicar el mecanismo procedimental de rectificación de errores materiales o de hecho, se requiere que concurran, en esencia, las siguientes circunstancias: Que se trate de simples equivocaciones elementales de nombres, fechas, operaciones aritméticas, o transcripciones de documentos, que el error se aprecie teniendo en cuenta exclusivamente los datos del expediente administrativo en el que se advierta, que sea patente y claro, sin necesidad de acudir a interpretaciones de normas jurídicas aplicables, que no se proceda de oficio a la revisión de actos administrativos firmes y consentidos, que no se produzca una alteración fundamental en el sentido del acto (pues no existe error material cuando su apreciación implique un juicio valorativo o exija una operación de calificación jurídica), que no padezca la subsistencia del acto administrativo es decir, que no genere la anulación o revocación del mismo, en cuanto creador de derechos subjetivos, produciéndose uno nuevo sobre bases diferentes y sin las debidas garantías para el afectado, pues el acto administrativo rectificador ha de mostrar idéntico contenido dispositivo, sustantivo y resolutorio que el acto rectificado, sin que pueda la administración, so pretexto de su potestad rectificatoria de oficio, encubrir una auténtica revisión, y que se aplique con profundo criterio restrictivo».