gplsi/alia_multilingual_parallel_sentences huggingface dataset:
Valencià: És a partir dels anys quaranta, quan, amb la institucionalització de la festa de la Germandat de Llauradors i Ramaders del Sindicat Vertical el dia de Sant Isidre (o millor dit, el segon diumenge de maig), motivats per la Secció Femenina, es van començar a vestir xiquetes i xiquets de llauradores i llauradors, recuperant així una vestimenta tradicional i ja no usada.
Español: Es a partir de los años cuarenta, cuando, con la institucionalización de la fiesta de la Hermandad de Labradores y Ganaderos del Sindicato Vertical el día de San Isidro (o mejor dicho, el segundo domingo de mayo), motivados por la Sección Femenina, se empezaron a vestir niñas y niños de labradoras y labradores, recuperando así una vestimenta tradicional y ya no usada.
Valencià: Aquesta vestimenta tradicional recuperada tenia també elements inventats, però essencialment és pareguda i molt comuna a tots els pobles valencians i, quan no se sofistica en excés, com es fa a les capitals de València (falles) i Alacant (fogueres) i municipis on influeixen aquestes ciutats, manté una regularitat i sobrietat que als pobles de diverses comarques es pot detectar, començant per la ciutat de Castelló de la Plana i, prop de Penàguila, el vestit de masera i maser amb el qual es visten a Alcoi les balladores i balladors de danses, o els d'hortolana i hortolà (no de fallera i faller) dels pobles de la mateixa Horta de València.
Español: Esta vestimenta tradicional recuperada tenía también elementos inventados, pero esencialmente es parecida y muy común a todos los pueblos valencianos y, cuando no se sofistica en exceso, como se hace en las capitales de València (fallas) y Alicante (hogueras) y municipios influenciados por estas ciudades, mantiene una regularidad y sobriedad que en los pueblos de varias comarcas se puede detectar, empezando por la ciudad de Castelló de la Plana y, cerca de Penàguila, el traje de masera y maser con el que se visten en Alcoy las bailadoras y bailadores de danzas, o los de hortelana y hortelano (no de fallera y fallero) de los pueblos de la misma Huerta de València.
Valencià: Aquesta sobrietat de vestimenta de danses és la que es detecta en totes les fotografies fins al 1970, moment en què, en alguna ocasió, apareix un element nou, car i provinent, no de la roba popular, sinó de la de les «senyoretes», que és el mantó de Manila.
Español: Esta sobriedad de vestimenta de danzas es la que se detecta en todas las fotografías hasta el 1970, momento en que, en alguna ocasión, aparece un elemento nuevo, caro y proveniente, no de la ropa popular, sino de la de las «señoritas», que es el mantón de Manila.
Valencià: El mantó de Manila és una peça de roba sofisticada i cara en origen, que no es podia permetre qui no tinguera molts diners, i si alguna família de treballadors (jornalers o autònoms del poble) el posseïa o l'havia rebut en herència (i el transmetia a les filles o a les netes), l'última cosa que se li haguera acudit és vestir el mantó per a anar a ballar.
Español: El mantón de Manila es una prenda de ropa sofisticada y cara en origen, que no se podía permitir quien no tuviera mucho dinero, y si alguna familia de trabajadores (jornaleros o autónomos del pueblo) lo poseía o lo había recibido en herencia (y lo transmitía a las hijas o a las nietas), la última cosa que se le hubiera ocurrido es vestir el mantón para ir a bailar.
Valencià: Sí, potser, per a una processó, o quan s'era festera, o per a una gran cerimònia, però no per a anar a la plaça a ballar boleros, pasdobles i les danses que interpretava la banda del poble des del 1880 en avant.
Español: Sí, quizás, para una procesión, o cuando se era fiestera, o para una gran ceremonia, pero no para ir a la plaza a bailar boleros, pasodobles y las danzas que interpretaba la banda del pueblo desde el 1880 en adelante.
Valencià: I, de fet, en les fotografies més antigues en què s'està ballant, cap dona porta el mantó de Manila.
Español: Y, de hecho, en las fotografías más antiguas en que se está bailando, ninguna mujer lleva el mantón de Manila.
Valencià: Ni tan sols en el concurs del Teatre Provincial d'Alacant del 1962 el vist cap dona.
Español: Ni siquiera en el concurso del Teatro Provincial de Alicante del 1962 lo viste ninguna mujer.
Valencià: I a la plaça del poble ballen com van vestides o, com a màxim, visten com en el concurs d'Alacant, és a dir de manera senzilla: de llauradora (sense mantó), i ells de llaurador, més o menys uniformats.
Español: Y en la plaza del pueblo bailan como van vestidas o, como máximo, visten como en el concurso de Alicante, es decir de manera sencilla: de labradora (sin mantón), y ellos de labrador, más o menos uniformados.
Valencià: S'haurà d'esperar a 1970 perquè comence a difondre's el mantó de Manila en la dansada o altres actes com les ofrenes a la Mare de Déu (també una tradició inventada recentment, cap als anys noranta del segle XX).
Español: Se deberá esperar a 1970 para que empiece a difundirse el mantón de Manila en la danza u otros actos como las ofrendas a la Virgen María (también una tradición inventada recientemente, hacia los años noventa del siglo XX).
Valencià: Calgué que aquesta peça de roba no fora d'extraluxe com era abans, que s'havia d'amprar per a posar-se-la, i que començara a fer-se de materials tèxtils artificials, perquè es poguera difondre.
Español: Fue necesario que esta prenda de ropa no fuera de extralujo como antes, que se tenía que pedir prestada para ponérsela, y que empezara a hacerse de materiales textiles artificiales, para que se pudiera difundir.
Valencià: En l'annex fotogràfic hi ha una fotografia amb una dona que vist el mantó de Manila, i està datada el 1934 o 1935.
Español: En el anexo fotográfico hay una fotografía con una mujer que viste el mantón de Manila, y está datada en 1934 o 1935.
Valencià: Però evidentment, sols cal veure la fotografia per a saber que aquesta xica no anava a ballar les danses, i que el mantó finíssim, brodat amb motius orientals, li cobria un vestit de festa, de cerimònia, de «tall recte» (no, en absolut, de danses o de llauradora), com els elegants vestits de l'època, dels anys vint o dels trenta.
Español: Pero evidentemente, solo hay que ver la fotografía para saber que esta chica no iba a bailar las danzas, y que el finísimo mantón, bordado con motivos orientales, le cubría un traje de fiesta, de ceremonia, de «corte recto» (no, en absoluto, de danzas o de labradora), como los elegantes trajes de la época, de los años veinte o treinta.
Valencià: Tanmateix, popularment, des que s'han difós els mantons de Manila en materials més assequibles i el desenvolupisme econòmic espanyol dels anys seixanta va permetre una major capacitat adquisitiva a les capes populars i treballadores, al vestit de danses s'ha incorporat aquesta tradició inventada, i s'ha sofisticat de tal manera que s'han adoptat dues maneres de posar-se'l: una per a les casades i una altra per a les fadrines; i àdhuc, d'una de les dues maneres s'ha establit que és la «típica» de portar-lo a Penàguila.
Español: Aun así, popularmente, desde que se han difundido los mantones de Manila en materiales más asequibles y el desarrollismo económico español de los años sesenta permitió una mayor capacidad adquisitiva a las capas populares y trabajadoras, al traje de danzas se ha incorporado esta tradición inventada, y se ha sofisticado de tal manera que se han adoptado dos maneras de ponérselo: una para las casadas y otra para las solteras; e incluso, de una de las dos maneras se ha establecido que es la «típica» de llevarlo en Penàguila.
Valencià: Pur invent de tradició, basat en la imitació popular dels vestits de les capes socials superiors.
Español: Puro invento de tradición, basado en la imitación popular de los trajes de las capas sociales superiores.
Valencià: D'abans de 1970 no es guarda cap fotografia de dones o xiquetes amb mantó.
Español: De antes de 1970 no se guarda ninguna fotografía de mujeres o niñas con mantón.
Valencià: Ací, però, evidentment també descriurem aquestes peculiaritats, perquè al poble, sobretot a l'estiu, quan es balla per a l'exhibició, solen agradar i usar-se, però tot sabent que és la mateixa o pareguda sofisticació impostada que s'usa en els vestits de fallera valenciana o de foguerera alacantina.
Español: Pero aquí, evidentemente, también describiremos estas peculiaridades, porque en el pueblo, sobre todo en verano, cuando se baila para la exhibición, suelen gustar y usarse, pero sabiendo que es la misma o parecida sofisticación impostada que se usa en los trajes de fallera valenciana o de foguerera alicantina.
Valencià: El mateix caldria dir del calcer: encara que sembla que per a ballar la dansada s'ha d'usar espardenya, açò també és invent de tradició.
Español: Lo mismo habría que decir del calzado: aunque parece que para bailar la danza se tiene que usar alpargata, esto también es invento de tradición.
Valencià: Les danses es ballaven, com ja s'ha dit i es repeteix una altra vegada, amb la vestimenta i calcer dels dies de festa i, usualment, a mesura que avança el segle XX, els diumenges no és corrent l'ús de l'espardenya (sí, en canvi, per a anar al bancal), sinó un altre tipus de calcer, que és el que es porta i, evidentment, amb el que es balla popularment, perquè la sabata, amb què es vist per a «mudar-se», ja està ben difosa.
Español: Las danzas se bailaban, como ya se ha dicho y se repite otra vez, con la vestimenta y calzado de los días de fiesta y, usualmente, a medida que avanza el siglo XX, los domingos no es corriente el uso de la alpargata (sí, en cambio, para ir al bancal), sino otro tipo de calzado, que es el que se lleva y, evidentemente, con el que se baila popularmente, porque el zapato, con el que se viste para «mudarse», ya está muy difundido.
Valencià: Quina és, doncs, la vestimenta dels balladors i balladores- Deixant clar que no existia fins al franquisme, i que el franquisme la va reinventar adaptant tradicions de llaurador i llauradora d'antuvi i que a aquesta se li va afegir molt més tard el mantó de Manila, farem una descripció de com visten balladors i balladores, vestimenta reinventada arreplegant la tradició en el franquisme i similar a la de molts pobles valencians.
Español: ¿Cuál es, pues, la vestimenta de los bailadores y bailadoras? Dejando claro que no existía hasta el franquismo, y que el franquismo la reinventó adaptando tradiciones de labrador y labradora, y que a esta se le añadió mucho más tarde el mantón de Manila, haremos una descripción de cómo visten bailadores y bailadoras, vestimenta reinventada recogiendo la tradición en el franquismo y similar a la de muchos pueblos valencianos.
Valencià: I: Vestit de xiqueta i dona: Espardenyes de llauradora Calces blanques Falda ampla Davantal Cosset (pot dur brodats) Mocador al cap i/o per damunt dels muscles II: Vestit de xiquet i home: Espardenyes de llaurador Mitjons blancs per davall del genoll Pantaló negre de llaurador fins al genoll Faixa roja (o negra) Camisa blanca Jupetí negre (pot dur brodats) Mocador al cap i/o sobre els muscles.
Español: I: Traje de niña y mujer: Alpargatas de labradora Calcetas blancas Falda ancha Delantal Cosset (puede llevar bordados) Pañuelo en la cabeza y/o por encima de los hombros II: Traje de niño y hombre: Alpargatas de labrador Calcetines blancos por debajo de la rodilla Pantalón negro de labrador hasta la rodilla Faja roja (o negra) Camisa blanca Chaleco negro (puede llevar bordados) Pañuelo en la cabeza y/o sobre los hombros.
Valencià: III: Sobre les formes de posar-se el mantó de Manila: La forma de fadrina, que sovint es diu que és la típica de Penàguila, es posa de la següent manera: una vegada triangulat el mantó, es posa el pic per davant, en recte sobre el pit, es passen darrere els altres dos pics, el de l'esquerra es passa a la dreta i a l'inrevés, i se subjecten a la part davantera del mantó amb fermalls.
Español: III: Sobre las formas de ponerse el mantón de Manila: La forma de soltera, que a menudo se dice que es la típica de Penàguila, se pone de la siguiente manera: una vez triangulado el mantón, se pone el pico por delante, en recto sobre el pecho, se pasan detrás los otros dos picos, el de la izquierda se pasa a la derecha y al revés, y se sujetan a la parte delantera del mantón con broches.
Valencià: La forma de casada es posa de la següent manera: amb el pic darrere, el mantó passa sobre els muscles i es creuen els pics al davant sobre el pit, amb nuc o subjectats amb fermall.
Español: La forma de casada se pone de la siguiente manera: con el pico detrás, el mantón pasa sobre los hombros y se cruzan los picos delante sobre el pecho, con nudo o sujetados con broche.
Valencià: d) Elements/processos (activitats i oficis) No existeixen més elements específics dels que la indumentària tradicional, optativa, puga requerir.
Español: d) Elementos/procesos (actividades y oficios) No existen elementos específicos más allá de los que la indumentaria tradicional, optativa, pueda requerir.
Valencià: Per a ballar-se bé i tradicionalment, es requereix que interprete la dansada la banda de música.
Español: Para bailarse bien y tradicionalmente, se requiere que interprete la danza la banda de música.
Valencià: e) Organització / dedicació / finançament Les danses són organitzades, seguint els costums populars, per la Regidoria de Festes de l'Ajuntament.
Español: e) Organización / dedicación / financiación Las danzas son organizadas, siguiendo las costumbres populares, por la Concejalía de Fiestas del Ayuntamiento.
Valencià: f) Relació dels béns mobles i immobles o entorns d'interés vinculats Béns mobles: vestimenta tradicional Entorns vinculats: places del poble Interpretació i simbolisme La dansada representa la interacció comunitària dels qui la ballen i dels qui, al voltant d'ells i d'elles, els miren, comenten, saluden.
Español: f) Relación de los bienes muebles e inmuebles o entornos de interés vinculados Bienes amuebles: vestimenta tradicional Entornos vinculados: plazas del pueblo Interpretación y simbolismo La danza representa la interacción comunitaria de quienes la bailan y de quienes, alrededor de ellos y de ellas, los miran, comentan, saludan.
Valencià: El simbolisme és la representació de la joia de compartir festa i ball.
Español: El simbolismo es la representación de la alegría de compartir fiesta y baile.
Valencià: Percepció i implicació de la població i grau d'obertura als públics La població de Penàguila participa activament en la dansa pel fet de considerar-la un tret identitari del poble, d'integració plena per a qui, sense ser del poble, la balla.
Español: Percepción e implicación de la población y grado de apertura a los públicos La población de Penàguila participa activamente en la danza por el hecho de considerarla un rasgo identitario del pueblo, de integración plena para quien, sin ser del pueblo, la baila.
Valencià: Salvaguarda a) Protecció administrativa Ajuntament de Penàguila.
Español: Salvaguardia a) Protección administrativa Ayuntamiento de Penàguila.
Valencià: b) Agents i metodologia de transmissió La Regidoria de Festes i Cultura coordina.
Español: b) Agentes y metodología de transmisión La Concejalía de Fiestas y Cultura coordina.
Valencià: La Societat Musical en conveni amb l'Ajuntament interpreta la dansada.
Español: La Sociedad Musical en convenio con el Ayuntamiento interpreta la danza.
Valencià: L'Ajuntament organitzarà l'ensenyament de les danses mitjançant una «escoleta».
Español: El Ayuntamiento organizará la enseñanza de las danzas mediante una «escoleta».
Valencià: c) Altres accions de salvaguarda Participació en els aplecs de la Mariola (que integra els pobles de l'Alcoià, el Comtat i la Foia de Castalla) i als pobles veïns (Benifallim i Alcoleja regularment).
Español: c) Otras acciones de salvaguardia Participación en los encuentros de la Mariola (que integra los pueblos de l'Alcoià, el Comtat y la Foia de Castalla) y los pueblos vecinos (Benifallim y Alcoleja regularmente).
Valencià: d) Identificació de riscos i diagnòstic No hi ha riscos.
Español: d) Identificación de riesgos y diagnóstico No hay riesgos.
Valencià: e) Objectius, estratègies i accions proposades per a la salvaguarda Compromís de l'Ajuntament per a la seua conservació, foment i difusió mitjançant la creació d'una escoleta municipal i altres activitats necessàries.
Español: e) Objetivos, estrategias y acciones propuestas para la salvaguardia Compromiso del Ayuntamiento para su conservación, fomento y difusión mediante la creación de una escoleta municipal y otras actividades necesarias.
Valencià: Valoració i justificació de la declaració D'acord amb Llei 4/1998, d'11 de juny, de la Generalitat Valenciana, del patrimoni cultural valencià, el legislador demana la col·laboració de la societat en la salvaguarda del patrimoni valencià.
Español: Valoración y justificación de la declaración De acuerdo con Ley 4/1998, de 11 de junio, de la Generalitat Valenciana, del patrimonio cultural valenciano, el legislador pide la colaboración de la sociedad en la salvaguardia del patrimonio valenciano.
Valencià: I així doncs, l'Ajuntament de Penàguila, atenent que la mateixa llei diu que aquesta tasca de salvaguarda, restauració i recuperació requereix «la col·laboració de la societat en la conservació, restauració i rehabilitació de l'ingent nombre de béns de patrimoni cultural, demana la declaració de les danses de Penàguila com a bé immaterial de rellevància local, per entendre que aquesta manifestació forma part del patrimoni etnològic i les pràctiques de la cultura tradicional valenciana».
Español: Y así pues, el Ayuntamiento de Penàguila, atendiendo a que la misma ley dice que esta tarea de salvaguardia, restauración y recuperación requiere «la colaboración de la sociedad en la conservación, restauración y rehabilitación del ingente número de bienes de patrimonio cultural, pide la declaración de las danzas de Penàguila como bien inmaterial de relevancia local, por entender que esta manifestación forma parte del patrimonio etnológico y las prácticas de la cultura tradicional valenciana».
Valencià: Açò es planteja així: 1) perquè aquesta tradició s'ha mantingut viva des de temps immemorial, si atenem tots els testimonis de persones del poble; 2) perquè la dansada de Penàguila, a més, té una peculiaritat cultural interessant i rellevant, que és que la música és interpretada per la banda de música del poble, cosa que li aporta el colorit que afegeixen els instruments de banda; 3) una tercera raó -i aquesta és fonamental- és el caràcter autènticament singular del ball: consta de nou balls, amb diferents passos per a cada cobla, i les tres passades o tonades que rematen cada ball, amb un únic pas, però amb tres melodies; aquests passos i melodies són creacions o adaptacions locals de passos de dansada valenciana i altres balls antics; 4) l'última raó, però no menys important que les anteriors, és que hi ha hagut una constant preocupació de la societat civil i els veïns i veïnes per mantindre vives les danses tradicionals, que han funcionat com un tret identitari local, fent possible que aquesta dansada siga coneguda i ballada per gran part dels veïns i veïnes del poble.
Español: Esto se plantea así: 1) porque esta tradición se ha mantenido viva desde tiempo inmemorial, si atendemos a todos los testimonios de personas del pueblo; 2) porque la danza de Penàguila, además, tiene una peculiaridad cultural interesante y relevante, que es que la música es interpretada por la banda de música del pueblo, lo que le aporta el colorido que añaden los instrumentos de banda; 3) una tercera razón -y esta es fundamental- es el carácter auténticamente singular del baile: consta de nueve bailes, con diferentes pasos para cada copla, y las tres pasadas o tonadas que rematan cada baile, con un único paso, pero con tres melodías; estos pasos y melodías son creaciones o adaptaciones locales de pasos de danza valenciana y otros bailes antiguos; 4) la última razón, pero no menos importante que las anteriores, es que ha habido una constante preocupación de la sociedad civil y los vecinos y vecinas para mantener vivas las danzas tradicionales, que han funcionado como un rasgo identitario local, haciendo posible que esta danza sea conocida y bailada por gran parte de los vecinos y vecinas del pueblo.
Valencià: L'Ajuntament entén que les danses de Penàguila, producte de la cultura popular, són una tradició etnogràfica que mereix ser reconeguda com a bé immaterial de rellevància local, a l'empara de la Llei valenciana de patrimoni, perquè amb aquest reconeixement la corporació municipal es proposa fomentar-la, desenvolupar-la i avivar-la.
Español: El Ayuntamiento entiende que las danzas de Penàguila, producto de la cultura popular, son una tradición etnográfica que merece ser reconocida como bien inmaterial de relevancia local, al amparo de la Ley valenciana de patrimonio, porque con este reconocimiento la corporación municipal se propone fomentarla, desarrollarla y avivarla.
Valencià: Les quatre raons esmentades que es desenvolupen seguidament són: La primera és que la dansada s'ha mantingut viva i s'ha ballat tots els anys sense interrupció des que se'n guarda memòria.
Español: Las cuatro razones mencionadas que se desarrollan seguidamente son: La primera es que la danza se ha mantenido viva y se ha bailado todos los años sin interrupción desde que se guarda memoria.
Valencià: La segona raó és que la dansada presenta com a peculiaritat -i és una raó de la pervivència i continuïtat- que la toca i la interpreta la banda musical del poble, actualment Societat Musical Cultural de Penàguila, integrada ara per músics del poble i d'altres localitats veïnes.
Español: La segunda razón es que la danza presenta como peculiaridad -y es una razón de la pervivencia y continuidad- que la toca y la interpreta la banda musical del pueblo, actualmente Sociedad Musical Cultural de Penàguila, integrada ahora por músicos del pueblo y de otras localidades vecinas.
Valencià: Aquesta entitat, com s'ha dit, com a banda de música del poble, existeix des de finals del segle XIX i està documentada el 1880 (document 1).
Español: Esta entidad, como se ha dicho, como banda de música del pueblo, existe desde finales del siglo XIX y está documentada en 1880 (documento 1).
Valencià: Les bandes de música tingueren una ràpida funció en les festes populars.
Español: Las bandas de música tuvieron una rápida función en las fiestas populares.
Valencià: La de Penàguila, inaugurada els dies 26, 27 i 28 de setembre de 1880, ja va anar a fer la festa de Benifallim el 29 de setembre, Sant Miquel, i El Serpis registra diverses actuacions en altres pobles com ara Benasau, Alcoleja o com les festes d'Alcoi, on també acompanyaren la Filà Verds, el 1910.
Español: La de Penàguila, inaugurada los días 26, 27 y 28 de septiembre de 1880, ya fue a hacer la fiesta de Benifallim el 29 de septiembre, San Miguel, y El Serpis registra varias actuaciones en otros pueblos como por ejemplo Benassau, Alcoleja o como las fiestas de Alcoy, donde también acompañaron a la Filà Verds, el 1910.
Valencià: El manteniment de les danses de Penàguila no s'explicaria sense l'existència de la banda de música local.
Español: El mantenimiento de las danzas de Penàguila no se explicaría sin la existencia de la banda de música local.
Valencià: Era aquesta la que en les festes actuava a la plaça i es feia ball i, entre diverses melodies, interpretava les danses: les nou cobles i les tres tornades, que la gent ballava perquè encara les sabia ballar.
Español: Era esta la que en las fiestas actuaba en la plaza y se hacía baile y, entre varias melodías, interpretaba las danzas: las nueve coplas y los tres estribillos, que la gente bailaba porque todavía las sabía bailar.
Valencià: Els dos instruments claus per a arrancar la dansada eren la caixa i el clarinet, als quals s'afegien uns altres músics, aportant color i modernitat musical a la dansada (la modernitat dels instruments de la banda, per fidels que foren -i ho eren- a la dolçaina).
Español: Los dos instrumentos claves para arrancar la danza eran la caja y el clarinete, a los cuales se añadían otros músicos, aportando color y modernidad musical a la danza (la modernidad de los instrumentos de la banda, por fieles que fueran -y lo eran- a la dulzaina).