Valencià: Les característiques morfològiques i sintàctiques valencianes 2.1 Els plurals en -s de les paraules acabades en -sc, -st i -xt, propis de la llengua clàssica i d'una part dels parlars actuals, al costat dels plurals en -os, vius en alguns dels nostres parlars i cada volta més estesos, com ara: boscs / boscos contexts / contextos discs / discos foscs / foscos gusts / gustos manifests / manifestos pretexts / pretextos texts / textos trists / tristos 2.2 Els plurals en -ns, clàssics i conservats en la major part dels parlars valencians, al costat dels plurals en -s, alguns dels quals són ja més generals: hòmens / homes jóvens / joves còvens / coves màrgens / marges órdens / ordes òrfens / orfes òrguens / orgues ràvens / raves térmens / termes vèrgens / verges 2.3 Els demostratius simples (este, esta, estos, estes; eixe, eixa, eixos, eixes), al costat de les variants reforçades, majoritàries en els escriptors valencians clàssics (aquest, aquesta, aquestos o aquests, aquestes; aqueix, aqueixa, aqueixos, aqueixes). 2.4 Els possessius meua, meues; teua, teues; seua, seues. 2.5 Els numerals huit, díhuit, dèsset, dènou, huitanta, al costat de les altres variants (com ara vuit, dívuit i vuitanta, vives en alguns parlars valencians septentrionals). 2.6 Les formes verbals incoatives en -isc, -ix (patisc, patixes, patix, patixen; patisca, patisques, patisquen), al costat de les variants en -eix, més habituals en els escriptors valencians clàssics (pateixes, pateix, pateixen). 2.7 Els imperfets de subjuntiu en -ara, -era, -ira (cantara, vinguera, patira), al costat de les variants en -és, -ís (cantés, vingués, patís), vives en alguns parlars valencians septentrionals i de més tradició clàssica. 2.8 Els infinitius tindre, vindre i valdre (i els seus composts, com ara contindre, detindre, retindre; convindre, previndre, provindre; prevaldre), al costat de les variants, clàssiques i pròpies d'alguns parlars valencians meridionals, tenir i venir (i els seus composts). 2.9 Les variants en -it d'alguns participis, com a preferibles a les variants en -ert: complit, establit, oferit, omplit, reblit, sofrit. 2.10 Els adverbis de temps: abans/ans, adés, anit, despús-ahir, despús-anit, despús-demà, enguany, enjorn, hui (o avui, viu en alguns parlars valencians septentrionals), prompte. 2.11 Els adverbis de lloc: ací, avant («cap avant», «d'ara en avant»), arrere («cap arrere», «fer-se arrere»). 2.12 La conjunció mentres / mentre. 2.13 La distinció entre les preposicions per / per a davant d'infinitiu: «he vingut per donar-te el regal» vs.
Español: Las características morfológicas y sintácticas valencianas 2.1 Los plurales en ?s de las palabras acabadas en ?sc, ?st y ?xt, propios de la lengua clásica y de una parte de las hablas actuales, al lado de los plurales en ?os, vivos en algunas de nuestras hablas y cada vez más extendidos, como por ejemplo: boscs / boscos contexts / contextos discs / discos foscs / foscos gusts / gustos manifests / manifestos pretexts / pretextos texts / textos trists / tristos 2.2 Los plurales en ?ns, clásicos y conservados en la mayor parte de las hablas valencianas, al lado de los plurales en ?s, algunos de los cuales son ya más generales: hòmens / homes jóvens / joves còvens / coves màrgens / marges órdens / ordes òrfens / orfes òrguens / orgues ràvens / raves térmens / termes vèrgens / verges 2.3 Los demostrativos simples (este, esta, estos, estes; eixe, eixa, eixos, eixes), al lado de las variantes reforzadas, mayoritarias en los escritores valencianos clásicos (aquest, aquesta, aquestos o aquests, aquestes; aqueix, aqueixa, aqueixos, aqueixes). 2.4 Los posesivos meua, meues; teua, teues; seua, seues. 2.5 Los numerales huit, díhuit, dèsset, dènou, huitanta, al lado de las otras variantes (como por ejemplo vuit, dívuit y vuitanta, vivas en algunas hablas valencianas septentrionales). 2.6 Las formas verbales incoativas en ?isc, ?ix (patisc, patixes, patix, patixen; patisca, patisques, patisquen), al lado de las variantes en ?eix, más habituales en los escritores valencianos clásicos (pateixes, pateix, pateixen). 2.7 Los imperfectos de subjuntivo en ?ara, ?era, ?ira (cantara, vinguera, patira), al lado de las variantes en ?és, ?ís (cantés, vingués, patís), vivas en algunas hablas valencianas septentrionales y de más tradición clásica. 2.8 Los infinitivos tindre, vindre y valdre (y sus compuestos, como por ejemplo contindre, detindre, retindre; convindre, previndre, provindre; prevaldre), al lado de las variantes, clásicas y propias de algunas hablas valencianas meridionales, tenir y venir (y sus compuestos). 2.9 Las variantes en ?it de algunos participios, como preferibles a las variantes en ?ert: complit, establit, oferit, omplit, reblit, sofrit. 2.10 Los adverbios de tiempo: abans/ans, adés, anit, despús-ahir, despús-anit, despús-demà, enguany, enjorn, hui (o avui, vivo en algunas hablas valencianas septentrionales), prompte. 2.11 Los adverbios de lugar: ací, avant («cap avant», «d'ara en avant»), arrere («cap arrere», «fer-se arrere»). 2.12 La conjunción mentres / mentre. 2.13 La distinción entre las preposiciones per / per a delante de infinitivo: «he vingut per donar-te el regal» vs.