Valencià: Respecte de l'error al·legat, que l'article 1256 del Codi Civil preveu juntament amb el dol i a la intimidació, com a vici del consentiment i que dóna lloc a la nul·litat del contracte si complix allò que s'ha disposat en l'article 1266, la sentència del Tribunal Suprem de 24 de gener de 2003 assenyala: «d'acord amb la doctrina d'esta Sala, perquè l'error invalide el consentiment, s'ha de tractar d'error excusable, és a dir, aquell que no es puga atribuir a negligència de la part que ho al·lega, ja que l'error inexcusable no és susceptible de donar lloc a la nul·litat sol·licitada per no afectar el consentiment, així ho entenen les sentències de 14 i 18 de febrer de 1994, de 6 de novembre de 1996 i de 30 de setembre de 1999", i s'assenyala en la penúltima de les citades que "la doctrina i la jurisprudència ve reiteradament exigint que l'error al·legat no siga inexcusable, havent-hi pronunciament per la seua inadmissió, si este recau sobre les condicions jurídiques de la cosa i en el contracte va intervindre un lletrat, o s'haguera pogut evitar l'error amb una diligència normal"; amb citació d'altres diverses, la sentència de 12 de juliol de 2002 recull doctrina respecte de l'error en l'objecte a què es referix el paràgraf primer de l'article 1265 del Codi Civil i establix que "serà determinant de la invalidació del contracte únicament si reunix dos requisits fonamentals: a) Ser essencial perquè la cosa no tinga alguna de les condicions que se li atribuïxen, i precisament de la que de manera primordial i bàsica va motivar la celebració del negoci atesa la finalitat d'este.
Español: Respecto al error alegado, que el artículo 1256 del Código Civil prevé junto al dolo ya la intimidación, como vicio del consentimiento y que da lugar a la nulidad del contrato si cumple lo dispuesto en su artículo 1266, la sentencia del Tribunal Supremo 24 de enero de 2003 señala: "de acuerdo con la doctrina de esta Sala, para que el error invalide el consentimiento, se ha de tratar de error excusable, es decir, aquel que no se pueda atribuir a negligencia de la parte que lo alega, ya que el error inexcusable no es susceptible de dar lugar a la nulidad solicitada por no afectar el consentimiento, así lo entienden las sentencias de 14 y 18 de febrero de 1994, 6 de noviembre de 1996 y 30 de septiembre de 1999", señalándose en la penúltima de las citadas que "la doctrina y la jurisprudencia viene reiteradamente exigiendo que el error alegado no sea inexcusable, habiéndose pronunciamiento por su inadmisión, si este recae sobre las condiciones jurídicas de la cosa y en el contrato intervino un letrado, o se hubiera podido evitar el error con una normal diligencia"; con cita de otras varias, la sentencia de 12 de julio de 2002 recoge doctrina respecto al error en el objeto al que se refiere el párrafo primero del artículo 1265 del Código Civil y establece que "será determinante de la invalidación del contrato únicamente si reúne dos fundamentales requisitos: a) Ser esencial porque la cosa carezca de alguna de las condiciones que se le atribuyen, y precisamente de la que de manera primordial y básica motivó la celebración del negocio atendida la finalidad de éste.